УХВАЛА

02 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/22601/19
адміністративне провадження № К/9901/43090/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на роботі і стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Р.Г., в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 17 жовтня 2019 року №1150-ц; визнати протиправними дії Генерального прокурора Рябошапки Р.Г. щодо видачі цього наказу; поновити його на посаді прокурора Генеральної прокуратури України; стягнути з Генеральної прокуратури України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день ухвалення рішення суду та 75000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, в позові відмовлено. 
29 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та задовольнити позов.
Предметом спору у цій справі є правомірність наказу про звільнення прокурора з органів прокуратури через неподання ним заяви про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що факт неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію є самостійною та достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора, з посиланням на пункт 9   частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014  року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).
Перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції, зокрема, послався на висновок Верховного Суду щодо застосування положень пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, сформований у справі №200/13482/19-а за подібних правовідносин. Так, у цій справі Суд зазначив, що саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію,  в силу вимог пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.
Водночас Верховний Суд відхиляє доводи представника ОСОБА_1 щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування положень підпункту 2 пункту 19 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ у системному зв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII у подібних з правовідносинах, так як такий висновок судом касаційної інстанції уже сформовано у справах №№440/2682/20 та 200/5038/20-а. 
У касаційній скарзі заявник також послалався на відсутність факту ліквідації або реорганізації органів прокуратури України, з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування окремих положень Законів №1697-VII та №113-ІХ, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, висловлені щодо змін в організації виробництва та праці, які на думку заявника необхідно застосувати до спірних правовідносин.
Верховний Суд відхиляє такі аргументи, оскільки Верховний Суд уже неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування окремих норм Законів №1697-VII та №113-ІХ у правовідносинах, що є подібними до спірних, а зазначені представником ОСОБА_1 приклади справ не є підставою для перегляду судових рішень, прийнятих судами у цій справі, 
Ураховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, тлумачення норм законодавства, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на роботі і стягнення коштів відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська