ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15740/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді - доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2021 року у справі №  160/15740/20 (суддя І інстанції – Кальник В.В.) 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача, щодо невиплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 21.08.2018 протиправними та дискримінаційними та зобов`язати відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії – виплатити недоотриману пенсію позивачу за період 07.10.2009 по 21.08.2018 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2021 року позов задоволений частково, зобов`язано відповідача провести позивачу виплату пенсії з 07.10.2009 по 21.08.2018 відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   з компенсацією втрати частини доходів.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 16/4167/19 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача поновити позивачу пенсію з 07.10.2009, а тому підстави для виплати позивачу пенсії за вказаний період часу відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить останню залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
У частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено.
Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який постійно проживає в Ізраїлі.
До березня 2000 року позивач проживав в Україні та отримував пенсію за вислугу років.
15 березня 2000 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, у зв`язку із чим виплату пенсії йому було припинено. 
22.08.2018 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.
Листом за вих. №27147/03-02/15 від 12.11.2018 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було відмовлено у поновленні позивачу пенсії за віком, посилаючись на те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у ст. 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Одночасно пенсійний орган здійснив посилання на ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». (а.с. 15)
У зв`язку з незгодою з відмовою в поновленні пенсії позивач звернувяс до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 12.11.2018 та визнати бездіяльність відповідача, щодо поновлення його пенсії       протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії       зобов`язати Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років позивачу з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України       «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року по справі № 160/4167/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2020 року позов  задоволений частково, а саме: визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.11.2018 року № 27147/03-02/15 відносно ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати позивачу пенсії за вислугу років; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років позивачу з 22.08.2018 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України       «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компетенцією втрати частини доходів; у задоволенні іншої частини позову відмовлено. (а.с. 17-20)
На підставі судових рішень у справі    № 160/4167/19 позивачу 13.05.2020 відповідачем здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, починаючи з 22.08.2018.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії за період з 07.10.2009 по 21.08.2018 протиправною, позивачем подано цей позов. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій справі не є тотожними позовним вимогам, які вирішені судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі № 160/4167/19, адже    в цій справі позивачем оскаржуються дії, рішення чи бездіяльність органу Пенсійного фонду з питання       щодо не виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 21.08.2018, в той час як у справі № 160/4167/19 оскаржувалось рішення органу Пенсійного фонду       про відмову позивачу у поновленні пенсії, викладене у формі листа № 27147/03-02/15 від 12.11.2018. Також з посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що, зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам як позивач відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає перегляду лише в частині задоволення позову.
Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на   Конституції України   і складається з цього Закону,   Закону України   «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у   статті 1-2   цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому   Законом України   "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону № 1058 передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009   пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV   щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають   Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення   Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У рішенні Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень Закону № 1058, які визнані неконституційними. 
Таким чином, безумовно позивач як громадянин України мав право на поновлення виплати призначеної їй пенсії.
Разом з тим, відповідно до ч. 2   ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Отже, чинне законодавство не передбачає безумовного автоматичного відновлення виплати пенсії, зокрема і з дати прийняття рішення Конституційним Судом України, оскільки за правилами статті 49 Закону № 1058 здійснення виплати пенсії пов`язується з попередньо прийнятим рішенням пенсійного органу про поновлення її виплати.
При цьому, за приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсіонер повинен вчинити активні дії щодо цього, зокрема подати заяву, з дати подання якої орган ПФУ і буде обізнаний про необхідність відновлення прав особи.
Таке правило зумовлено, в тому числі й тим, що від часу припинення виплати пенсії до її поновлення може пройти значний проміжок часу, а орган ПФУ повинен пересвідчитись як в особі пенсіонера, так і з`ясувати  практичні питання отримання пенсії, оскільки пенсіонер проживає за межами України, в якій місця проживання зазвичай не має.
Отже, виплата пенсії після її припинення законодавцем чітко пов`язується із фактом прийняття рішення про поновлення її виплати.
Як зазначалось вище, у спірних правовідносинах поновлення виплати позивачу пенсії здійснено відповідачем з 22 серпня 2018 року, тобто з дати, яка зазначена судом у справі № 160/4167/19.
При цьому, в зазначеній справі судом у задоволенні позову про поновлення виплати пенсії за період з 7 жовтня 2009 року по 21 серпня 2018 року було відмовлено.
Отже, оскільки судом у справі № 160/4167/19 відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії за вказаний період часу, то у відповідача відсутні підстави нараховувати і виплачувати пенсію за цей час, про що правильно апелянт зазначає в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд з цього приводу також зауважує, що і суд не вправі зобов`язати пенсійний орган виплатити позивачу пенсію за період з 7 жовтня 2009 року по 21 серпня 2018 року, оскільки за рішенням суду у справі № 160/4167/19 відповідачем виплату пенсії позивачу поновлено лише з 22 серпня 2018 року, а без прийняття рішення про поновлення виплати пенсії відповідно не може бути нараховано і виплачено саму пенсію, на що не звернув увагу суд першої інстанції.
Таким чином, оскільки виплату пенсії позивачу поновлено з 22 серпня 2018 року, то підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію за період, в якому виплата пенсії не поновлювалась, а саме з 7 жовтня 2009 року по 21 серпня 2018 року, відсутні.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку,      що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А      Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2021 року у справі №  160/15740/20 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко