УХВАЛА
26 жовтня 2021 року
м. Київ
справа №1-1/2006
провадження № 13-221зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд судових рішень за  виключними обставинами і
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 20 серпня 2007 року, ОСОБА_18 було засуджено за пунктами 6, 9, 12, 13 частини 2 статті 115;  частиною 4 статті 187,   частиною 3 статті 289, статтею 257 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021  року № 6-р(ІІ)/2021, засуджений ОСОБА_18 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд зазначених вироку й ухвали за виключними обставинами. На думку заявника, визнання неконституційними окремих положень статей 81, 82  КК є підставою для заміни призначеного йому покарання на позбавлення волі на певний строк відповідно до частини  2 статті 63 КК.
Велика Палата, перевіряючи подану заяву виходить з такого.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи.
Конституційний Суд України рішенням свого Другого сенату від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 визнав такими, що не відповідають Основному Закону України, положення частини 1 статті 81, частини 1 статті 82 КК через неможливість їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Верховну Раду України зобов`язано невідкладно привести вказані статті КК у відповідність до Конституції України, законодавчо унормувати порядок заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Отже, виконання приписів Конституційного Суду України, відображених у рішенні, на яке посилається засуджений, насамперед повинно бути здійснено шляхом унесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання як довічне позбавлення волі.
Окрім того, відповідно до положень розділу VIII КПК питання про умовно-дострокове звільнення осіб від відбування призначеного покарання та заміна його невідбутої частини більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в  порядку статті 539 КПК, тобто місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. 
З огляду на викладене Велика Палата не має правових підстав для перегляду за  виключними обставинами оспорюваних судових рішень. 
Таким чином, у відкритті провадження за зверненням засудженого ОСОБА_18 слід відмовити, а заяву – повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата 
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_18  про перегляд за виключними обставинами на підставі пункту  1 частини  3 статті  459  КПК вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 24  липня 2006 року та ухвали Верховного Суду України від 20 серпня 2007 року.
Заяву повернути ОСОБА_18 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	ОСОБА_1  	
Судді:	ОСОБА_2 	ОСОБА_10 	
 	ОСОБА_3 	ОСОБА_11 	
 	ОСОБА_4 	ОСОБА_12 	
 	ОСОБА_5 	ОСОБА_13 	
 	ОСОБА_6 	ОСОБА_14 	
 	ОСОБА_7 	ОСОБА_15 	
 	ОСОБА_8 	ОСОБА_16 	
 	ОСОБА_9 	ОСОБА_17