справа № 757/29284/20-ц                              головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/12716/2021            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
08 жовтня 2021 року                                                                                       м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Верланова С.М.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду та матеріальну шкоду у розмірі 9 011 грн. 25 коп.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня 2009 року ПАТ КБ «Правекс-Банк», маючи намір незаконним шляхом заволодіти грошовими коштами ОСОБА_1 , звернулося до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2005 року у розмірі 21 422 доларів США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати у розмірі 1 820 грн. Такими неправомірними діями відповідача з безпідставного витребування від позивача грошових коштів у великому розмірі позивачу завдана моральна та матеріальна шкода, оскільки з моменту, коли вона дізналася про наявність вказаного судового рішення, позивач постійно перебувала в стані стресу, нервової напруги, душевних переживань та страху за безпідставне позбавлення її права власності у вигляді грошових коштів у великому розмірі, чим позивачу завдана моральна шкода. Позивач з метою оскарження рішення суду та доведення своєї непричетності до вказаного боргу вимушена була впродовж тривалого часу брати участь у судових процесах у першій, апеляційній та касаційній інстанціях, оплачувати судові витрати та витрати на правову допомогу, чим їй завдана матеріальна шкода. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач пережила негативні емоції, душевні переживання, що порушило звичний спосіб її життя. Позивач змушена була відмовитися від реалізації своїх планів, вживати правових заходів для відновлення своїх прав, було принижено її честь та гідність, потрібно було постійно виправдовуватися перед соціумом про кредитну заборгованість. У зв`язку з довгою судовою тяганиною погіршилося здоров`я позивача, спосіб життя та фінансове становище. Насправді ОСОБА_4 не підписувала договору поруки, що було підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи. У ході виконавчого провадження було постановлено накласти арешт на транспортний засіб Toyota Yaris д/н НОМЕР_1 , що належала боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 173 196 грн. та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_4 лише в межах суми боргу. За таких обставин, позивач була безпідставно позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй транспортним засобом. У ході тривалих судових процесів ОСОБА_1 здійснювала транспортні витрати, витрати на відправлення листів, використовуючи послуги AT «Укрпошта» та кур`єрські послуги, а також інші поточні витрати.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 рокупозов ОСОБА_1 залишено без задоволення.  
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що здійснення нею судових витрат було викликано неправомірними діями АТ «Правекс Банк», що проявились в умисному намаганні стягнути з ОСОБА_1 в судовому порядку грошові кошти за договором, до укладення якого остання не була причетна. Суд першої інстанції не надав належної уваги наданим позивачем належним доказам протиправної поведінки відповідача. У даному випадку існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та вимушеним здійсненням судових витрат ОСОБА_1 . Позивачу так і не було повернуто грошові кошти за понесені нею судові витрати. З ОСОБА_3 так і не стягнуто на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 735 грн. 66 коп. Суд першої інстанції не надав значення тому, що ОСОБА_1 протягом 7 років перебувала в стані страху, паніки та нервової напруги, вважаючи, що з неї стягнуть грошові кошти, які вона не отримувала. Саме через завідомо безпідставне звернення відповідача до суду з метою стягнення з ОСОБА_1 заборгованості позивач вимушена була брати участь у тривалих судових процесах, що стало наслідком змін у життєвих та виробничих стосунках позивача. Позивач вимушена була спростовувати недостовірну інформацію про себе у судовому порядку, перед соціумом, поновлювати свою репутацію як платоспроможної та добросовісної особи. Внаслідок вигаданої шахрайської схеми відповідача позивачу була завдана моральна та матеріальна шкода, відшкодування якої позивачу гарантоване насамперед Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами України. АТ «Правекс Банк» не спростував належними доказами факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Навіть сам лише факт вчинення неправомірних дій ПАТ «Правекс Банк» по відношенню до ОСОБА_4 щодо безпідставного витребування сплати заборгованості з метою незаконного заволодіння грошовими коштами позивача свідчить про беззаперечне спричинення позивачу моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» зазначає, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості відповідач жодним чином не був та не міг бути обізнаний у можливому підробленні підпису позивача третіми особами. Адже жодних відомостей, висновків експертиз або рішень суду щодо такого можливого факту не існувало. Позивач протизаконно вимагає до стягнення з відповідача тих самих сум судових витрат, котрі були стягнені законним рішення суду на її користь з ОСОБА_3 . Єдиною особою, яка може мати відношення до необхідності позивача приймати участь у судових процесах, є невизначена третя особа, яка, відповідно до експертизи, виконала підпис в договорі поруки з наслідуванням підпису ОСОБА_4 . При цьому, в жодному судовому рішенні не було встановлено причетності посадових осіб відповідача до підроблення підпису позивача в договорі поруки. Отже, позивач без встановлення особи, винної у підробленні її підпису, пред`являє вимоги до непричетної до цього установи відповідача.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено,що заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2010 року у справі № 2-6006/10 стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» суму заборгованості за кредитним договором № 25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року заборгованість у розмірі 21 422 доларів США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати в розмірі 1 820 грн. (а.с.21).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2010 року залишено без змін (а.с.26).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.31).
Згідно висновку № 4515/01 судово-почеркознавчої експертизи від 29 травня 2017 року у наданому на експертизу договорі поруки №25008-072/05Р від 20 березня 2005 року, укладеному між ОСОБА_4 та АК Банк «Правекс-банк», розміщений на зворотному боці у розділі «ПОРУЧИТЕЛЬ» в графі «/Л.В. Матус/», виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджений підпис, виконаний з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_4 (а.с.38).
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2010 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Правекс-банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Правекс-Банк» суму заборгованості по кредитному договору № 25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року у розмірі 21 422 доларів США по курсу НБУ на день проведення стягнення та судові витрати у розмірі 1 820 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 810 грн. 37 коп. та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 4 925 грн. 29 коп. (а.с.48).
Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, в розумінні цивільного процесуального законодавства відносяться до категорії судових витрат, питання їх розподілу вирішується судом в межах розгляду справи, у якій їх понесено, а, відтак, не можуть кваліфікуватися як майнова шкода. Питання розподілу судових витрат вирішувалось апеляційним судом. Суду не доведено неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, наявності вини останнього, внаслідок яких би позивачу спричинялась моральна шкода у визначеному нею розмірі, адже реалізація особою її права на звернення до суду у випадку відмови у позові не створює автоматичних наслідків у формі встановлення протиправності її дій чи встановлення вини.
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Заподіяння майнової шкоди позивач обґрунтовує тим, що під час тривалого судового розгляду справи внаслідок неправомірних дій відповідача вона понесла значні витрати, які до цього часу їй не відшкодовані ОСОБА_3 .
Згідно із розрахунком позивача розмір майнової шкоди ставить 9 011 грн. 25 коп., з яких: 855 грн. 17 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 травня 2010 року; 121 грн. 80 коп. за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про забезпечення доказів; 2 557 грн. 80 коп. за подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року; 275 грн. 60 коп. за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про забезпечення доказів; 275 грн. 60 коп. за подання до Апеляційного суду Одеської області клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи; 4 925 грн. 28 коп. за проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово-почеркознавчої експертизи.
Відповідно до вимог ст. 79, 88 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області від 13 липня 2017 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, витрати у розмірі 9 011 грн. 25 коп., які позивач просить стягнути на її користь, відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а питання їх розподілу повинно вирішуватися судом в межах розгляду справи, у якій їх понесено. 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2017 року судові витрати стягнуті з відповідача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 , а не з позивача АТ «Правекс Банк». Дане рішення набрало законної сили та ОСОБА_1 не оскаржувалося.
Невиконання ОСОБА_3 рішення апеляційного суду в частині відшкодування позивачу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, не є підставою для покладення таких витрат на АТ «Правекс Банк».
У той же час, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що протягом семи років тривав судовий розгляд справи за позовом АТ «Правекс Банк» про стягнення з ОСОБА_4 як поручителя заборгованості за кредитним договором. У той же час, згідно висновку експертизи  ОСОБА_1 не підписувала договір поруки, а, відтак, позов було пред`явлено донеї безпідставно.
Позивач з метою оскарження рішення суду та доведення своєї непричетності до вказаного боргу, вимушена була впродовж тривалого часу брати участь у судових процесах, внаслідок чого було порушено звичний спосіб її життя, позивач пережила негативні емоції та душевні переживання. 
Заперечуючи проти позову в частині стягнення моральної шкоди, відповідач посилається на те, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, він жодним чином не був та не міг бути обізнаний у можливому підробленні підпису позивача третіми особами.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору поруки) банкам забороняється вступати в договірні відносини з клієнтами - юридичними чи фізичними особами у разі, якщо виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені.  Вказаною статтею визначено обов`язок банку щодо ідентифікації клієнтів.
У відповідності до ст. 9 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в редакції, чинній на момент  укладення договору поруки між позивачем та відповідачам -  суб`єкт первинного фінансового моніторингу  відповідно  до законодавства   зобов`язаний   на   підставі   поданих   офіційних документів  або  засвідчених  в  установленому  порядку  їх  копій здійснювати   ідентифікацію   клієнтів,  які  проводять  фінансові операції.   Ідентифікація   та    вивчення    фінансової    діяльності  здійснюються у разі:  встановлення ділових відносин з клієнтами.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
За таких обставин, при підписанні з поручителем договору поруки банк повинен був ідентифікувати особу, яка виступає поручителем за кредитним договором.
Невиконання вказаного обов`язку банком призвело до пред`явлення безпідставного позову до ОСОБА_4 , яка протягом тривалого часу змушена була доводити у суді відсутність у неї волевиявлення на укладення договору поруки, так як підпис у ньому їй не належить.
З урахуванням обставин справи, апеляційний суд вважає, що  за умови належного виконання банком  зазначених норм закону, підписання договору поруки від імені позивача, іншою особою було б неможливим, відтак саме через незаконні дії банку, який, через неналежне виконання вимог закону допустив підписання договору невстановленою особою, стало можливим пред`явлення завідомо безпідставного позову до  відповідача, яка ніколи не була поручителем за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 .
Зазначені дії банку потягли за собою відповідні негативні наслідки для ОСОБА_4 , з якими остання пов`язує спричинення їй моральної шкоди, а саме душевні хвилювання, через  безпідставне ініціювання судового процесу, який міг призвести до позбавлення її майна, порушення звичного стилю життя, що виразилось у необхідності вчинення цілого ряду дій, направлених на доведення безпідставності вимог банку, у зв`язку з чим, вона була змушена вчиняти зазначені дії протягом  семи років.
З огляду на наведене апеляційний суд погоджується з доводами позивача, викладеними як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, що їй була спричинена моральна шкода саме протиправними діями банку.
У даному випадку між зазначеними діями банку та спричиненою позивачу моральною шкодою є причинний зв`язок, що в свою чергу у відповідності до вимог ст. 1167 ЦК України встановлює для банку обов`язок відшкодувати зазначену шкоду.
З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з неправомірними діями банку, що полягають у безпідставному пред`явленні позову до неї, тривалих судових процесах, у яких позивач була вимушена доводити незаконність вимог до неї, а, відтак, і фізичних та моральних страждань, змін звичайного способу життя, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір компенсації, яка буде достатньою та необхідною для відшкодування спричиненої моральної шкоди та відновлення душевного стану позивача, має складати 25 000 грн.
У зв`язку з зазначеним, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям постанови по суті позовних вимог.  
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивач сплатила судовий збір на загальну суму 2 102 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сплачений нею судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 891 грн. 25 коп.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову.
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Правекс Банк», місце знаходження - вул. Кловський узвіз, 9/2, м. Київ, ідентифікаційний код 14360920, на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,  25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень у якості відшкодування за спричинену моральну шкоду та судовий збір у розмірі 891 (вісімсот дев`яносто одна) гривня, 25 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                    Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Верланов С.М.