ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 260/358/21 пров. № А/857/13765/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Запотічного І.І., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,
представника апелянта           Гончарук А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Калинич Я.М. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 07 червня 2021 року) у справі № 260/358/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просили:
визнати протиправною бездіяльність Ужгородської міської ради щодо не розгляду протягом одного місяця (від дати реєстрації клопотання 15.04.2020) на сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації для особистого селянського господарства, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька;
визнати протиправним та скасувати рішення 50-ої сесії Ужгородської міської ради 7-го скликання № 2069 від 23.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька;
зобов`язати Ужгородську міську раду повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подані 15.04.2020 та надати їм дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька.
В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що 15.04.2020 позивачі звернулися до Ужгородського міського голови з клопотанням про надання їм кожному окремо дозволу на розроблення проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька. 23.07.2020 рішенням 50-ої сесії Ужгородської міської ради 7-го скликання № 2069, усім позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства. Підставою відмови стало віднесення земель до спецпризначення, які виділено для інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону. Позивачі вважають прийняте рішення відповідача протиправним та необґрунтованим, оскільки Земельним кодексом України, визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформленого клопотання та додатків до нього, який є вичерпним. Також зазначають, що відповідач, в період з 16.05.2020 року по 23.07.2020 умисно вчинив протиправну бездіяльність, яка полягала у не розгляді клопотань позивачів у місячний строк.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ужгородської міської ради щодо не розгляду протягом одного місяця на сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації для особистого селянського господарства, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька. Визнано протиправним та скасовано рішення 50-ої сесії Ужгородської міської ради 7-го скликання № 2069 від 23.07.2020 року в частинах відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька. Зобов`язано Ужгородську міську раду повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подані 15.04.2020 про надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведені відповідачем підстави відмови у рішенні від 23.07.2020 Ужгородського міської ради 7-го скликання № 2069 не передбачені ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Крім цього суд зазначив, що подані клопотання від 15.04.2020 розглянуті відповідачем тільки 23.07.2020, що вказує на пропущення строку розгляду таких відповідно до вимог Земельного кодексу України, а саме місячного.
З метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку за необхідне зобов`язати Ужгородську міську раду повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подані 15.04.2020 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, на території міста Ужгород, в межах вулиці Собранецької, з урахуванням висновків суду.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що враховуючи карантинні обмеження, Ужгородською міською радою чергові сесії не проводились. Згідно з розпорядження міського голови від 05.05.2020 № 215, 07.05.2020 проводилась позачергова сесія Ужгородської міської ради. Згідно з розпорядженнями Ужгородського міського голови позачергові сесії проводились з розгляду таких питань: недопущення поширенню вірусної інфекції COVID-19 на території міста, фінансові питання, медицина, соціальний захист, податки та збори та інші. Рішення органу місцевого самоврядування, які стосувались земельних питань, своєчасно не приймались з підстав, які не залежать від Ужгородської міської ради, а тому розгляд питання щодо надання дозволу на розробку проектів землеустрою на сесії не розглядались та відкладались. У зв`язку з великою кількістю зверненнями громадян, заява гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були розглянуті на сесії 23.07.2020. Отже, вважає, що доводи позивачів про бездіяльність Ужгородської міської ради є невмотивованими, оскільки відповідно до чинного законодавства орган місцевого самоврядування вправі прийняти рішення щодо клопотання в строк котрий перевищує 30-ти денний термін, оскільки в силу Закону, таке повинно бути прийняте на черговій сесії міської ради з попереднім оприлюдненням та обговоренням проекту рішення. Крім того, відповідач зазначає, що на земельних ділянках визначених позивачами, знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 2110100000:49:001:0351 з цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби, яка надана у постійне користування військовій частині НОМЕР_1 . 
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 15.04.2020 звернулися до Ужгородського міського голови Андріїва Б.Є. з клопотаннями про надання їм кожному окремо дозволу на розроблення проекту землеустрою у межах норм безоплатної приватизації щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 2,0000 га в межах вул. Собранецької.
Рішенням L сесії VII скликання Ужгородської міської ради № 2069 від 23.07.2020 позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі висновку управління містобудування та архітектури, оскільки територія відноситься до земель спецпризначення, які виділено для інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону.
Позивачі вважаючи таку відмову у формі рішення протиправною, звернулися до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 гектара. (п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України).
Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.\
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон України - № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закон України № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, відповідно до закону, питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до ст. 12 ЗК України, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З аналізу наведених вище норм слідує, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Разом з цим, за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.
Як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідач за результатами розгляду та обговорення клопотань позивачів від 15.04.2020 на засіданні сесії 23.07.2020 прийняв рішення № 2069 від 23.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька.
Разом з цим колегія суддів встановила, що в оскаржуваному рішенні не міститься жодної з передбачених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а зазначено, що територія віднесена до земель спецпризначення, які виділено для інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону.
Відтак суд вважає, що в даному випадку вимоги Земельного кодексу України відповідачем дотримано не було, оскільки останнім не було прийнято рішення чи надано вмотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як того вимагає ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України, що в свою чергу вказує на правильний висновок суд першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення 50-ої сесії Ужгородської міської ради 7-го скликання № 2069 від 23.07.2020 року в частинах відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, то суд першої інстанції вірно зазначив наступне.
Позивачі звернулася до відповідача 15.04.2020, проте подані клопотання розглянуті тільки 23.07.2020 року. Зважаючи на вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України, подане клопотання повинно бути розглянуто протягом одного місця. 
У рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29.06.2006, заява № 11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність є гарантією правомірності застосованого примусу». Неприйняття міською радою у визначений законом строк жодного рішення за клопотаннями позивачів ставить їх у правову невизначеність, що є недопустимим та порушує їх конституційні права.
З огляду на дату звернення позивачів з клопотаннями, 15.04.2020, та розгляду вказаних клопотань відповідачем, 23.07.2020, вбачається не дотримання останнім вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України щодо місячного строку розгляду.
Крім цього судом першої інстанції вірно зазначено, що з урахуванням приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність ч икористування, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що в разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 № 1640/2594/18.

А тому, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача, з метою захисту прав позивачів, також, правильним є висновку суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути на черговій (позачерговій) сесії Ужгородської міської ради клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подані 15.04.2020 про надання їм дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, що знаходиться на території міста Ужгород, в межах кварталу вулиць Собранецька та Запорізька.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 260/358/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року