Справа № 738/974/21 	Головуючий у 1 інстанції Слісар А. В. 	
Провадження № 33/4823/463/21 	  	
Категорія -  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шелудька Є.В.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2021 року,

                                      У С Т А Н О В И В :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.07.2021 року о 08 год. 46 хв. в м. Мена по вул. Сіверський шлях, 161 керував автомобілем «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що зафіксовано технічним засобом відеозапису, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу  адміністративного правопорушення. 
В підтвердження своїх вимог зазначає, що 23.07.2021 року він перебував в салоні автомобіля в якості пасажира, а транспортним засобом керував водій ОСОБА_2 , який на момент прибуття працівників поліції поїхав у місто з причин поламки нашого автомобіля. 
Звертає увагу, що на вимогу поліцейських пройти освідування відмовився з тих причин, що не був водієм транспортного засобу в розумінні ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1.10 Правил дорожнього руху. Тому, в даному випадку, дії працівників поліції є незаконними та суперечать Конституції України, оскільки у них була відсутня правова підстава проведення огляду. 
Вказує, що зазначені в протоколі факти спростовуються тією обставиною, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом.  
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, так як складений без достатніх доказів його вини. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не визнав своєї вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та показав, що 23.07.2021 року перебував у своєму автомобілі «ДАФ» у якості пасажира та не керував ним. У м. Мена біля залізничного переїзду зламався автомобіль, а тому водій зупинив його на узбіччі та поїхав на попутному автомобілі купувати запчастини, а потім до автомобіля приїхали працівники поліції, запропонували пройти освідування, але він відмовився, так як не був водієм транспортного засобу. 
Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 підтвердив свої показання, надані суду 1 інстанції, та нових обставин апеляційному суду не повідомив.    
Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Обставини вчинення апелянтом адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно. 
Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт  відмови ОСОБА_1 виконати вимоги п 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, а саме: відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що працівники поліції повідомили, що у ОСОБА_1 виявили ознаки алкогольного сп`яніння і неодноразово пропонували йому пройти огляд щодо виявлення такого стану, на що останній відмовився. 
Також переглянутим відеозаписом встановлено, що під час руху патрульного автомобіля, належний ОСОБА_1 транспортний засіб «ДАФ» рухався назустріч у потоці транспортних засобів та різко звернув на узбіччя, відразу до автомобіля, який зупинився, під`їхали працівники поліції. На водійському сидінні автомобіля «ДАФ» перебував ОСОБА_1 , інших осіб ні в транспортному засобі, ні біля нього на відео зафіксовано не було. Також не вбачається, що від автомобіля «ДАФ» від`їжджає транспортний засіб, який там повинен бути за версією сторони захисту. Враховуючи поведінку ОСОБА_1 одразу після зупинки транспортного засобу, зокрема те, що останній, спілкуючись з поліцейським, фактично не заперечував, що саме він керував автомобілем, пояснюючи, що якби вони проїхали на цьому автомобілі сутки то і у них були б такі очі, при цьому, не повідомляючи, що за кермом був не він, а його товариш, то апеляційний суд погоджується з висновками суду 1 інстанції, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Тому доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними. 
Цим доказам суд дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, тому доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні. 
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 9.11.2015 року, також порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи  іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р.
Аналіз доказів у сукупності підтверджує, що ОСОБА_1 роз`яснено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, а також настання можливих наслідків у разі незгоди водія, які полягають у складенні протоколу про адміністративне правопорушення.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимоги закону щодо засвідчення факту відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому твердження апелянта про зворотне не заслуговують на увагу. 
Згідно інформації, яка міститься в матеріалах справи, на виконання вимог ст. 266 КУпАП ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом.  
Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи. 
Адміністративне стягнення накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.
За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2021 року  про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, – без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.      

Суддя	С. О. Акуленко