Справа № 159/2179/19 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/1087/21  Категорія: 30 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 листопада 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів Романюка Л.С., ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник – ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року , 

                                     В С Т А Н О В И В:

Позивач, діючи через свого представника - ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації. Покликався на те, що у листопаді 2018 року між ним та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проводились переговори щодо відчуження на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер 0710400000:15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В.
В процесі переговорів сторони не змогли дійти згоди щодо ціни земельної ділянки, через що укладання договору купівлі-продажу неодноразово відкладалося. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку були передані приватному нотаріусу Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В.. 28.12.2018 року, звернувшись до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. з метою отримання дубліката договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку йому стало відомо, що зазначена земельна ділянка в той самий день була відчужена ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності № 77/797-н/77-2018-25-2242, посвідченої в м. Москва Російської Федерації приватним нотаріусом міста Москви Черніговим І.О., на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу за реєстраційним № 1549, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В.
Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 1549 від 28.12.2018 року, ОСОБА_6 , від імені позивача, передав у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 9,8062 га з кадастровим номером 0710400000:15:008:0108 за ціною у розмірі 1667049,00 грн. (один мільйон шістсот шістдесят сім тисяч сорок дев`ять) гривень.
Стверджує, що даний правочин був вчинений без його відома та без його згоди на підставі довіреності, яка не відповідає дійсності, та особою, яка не була наділена правом розпоряджатися майно, яке йому належить.
Зазначає, що в листопаді 2018 року видавав довіреність № 77/797-н/77-2018-25-2242, якою наділяв правом розпоряджатись майном Привалова Сергія, а не ОСОБА_6 ..
Оскільки йому не було відомо про існування довіреності на ім`я ОСОБА_6 , він звернувся до приватного нотаріуса міста Москви Чернігова І.О. з проханням надати письмові відомості щодо того, чи засвідчувалась ним 28.11.2018 року від імені ОСОБА_3 довіреність на ім`я ОСОБА_6 під № № 77/797-н / 77-2018-25-2242, або під будь-яким іншим номером. Приватним нотаріусом Черніговим І.О. було надано виписку з реєстру нотаріальних дій за змістом якої від імені позивача видавалась лише одна довіреність під реєстраційним № 77/797-н/77-2018-25-2242 на ім`я ОСОБА_7 та будь яких інших довіреностей від імені ОСОБА_3 приватним нотаріусом Черніговим І.О. не посвідчувалось.
З врахуванням викладеного просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який украдений 28.12.2018 року між ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В., за реєстраційним номером № 1549, та скасувати Державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер 0710400000:15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстровану приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В..
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач та відповідач ОСОБА_6 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення. 
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, щодо недійсності правочину, а відповідно скасування державної реєстрації на спірне нерухоме майно.
Такі висновки суду є передчасними та не відповідають встановленим обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В. за реєстровим № 364, укладеного між ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом, площею 9,8062 га (кадастровий номер: 0710400000:15:008:0108), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики, укладеного 04.03.2016 року між іпотекодержателем та позичальником( а.с. 4 Т. 1).
Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2922. 
Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1549, ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_6 по довіреності, посвідченій в м. Москва Російської Федерації нотаріусом міста Москва Черніговим І. О., передав у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельну ділянку площею 9,8062 га, що розташована по АДРЕСА_1 та належала на праві приватної власності ОСОБА_3   /т. 1 а.с. 6-8/.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 вказував, що не зважаючи на його бажання відчужити спірну земельну ділянку, він не уповноважував ОСОБА_6 бути його представником, а відповідно була відсутня його воля на відчуження належного йому на праві власності майна в спосіб, який це відбулося. З покликанням на положення ст. 215, 203 ЦК України просив визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором купівлі-продажу одна сторона - продавець передає майно у власність другій стороні - покупцю, покупець приймає майно і сплачує за нього певну суму
Відповідно до статті 658 ЦК України право продажу товару належить лише власникові товару. Це випливає із загального правила, встановленого частиною 1 статті 317 ЦК України, про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, і вказані обставина не заперечувалась учасниками справи, що певний період часу між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 велись перемовини щодо продажу належної позивачу на праві власності земельної ділянки в м. Ковелі площею 9,8062 га, що розташована по АДРЕСА_1 . Такі перемовини велись між сторонами, як особисто в телефонному режимі, так і через представників позивача на підставі нотаріально посвідчених довіреностей. З пояснень сторін судом встановлено, що позивачем було надано оригінали певних документів з метою посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки (таких як: дублікат договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.03.2016 року, нотаріально посвідчену заяву про те, що ОСОБА_3 не перебуває в зареєстрованому шлюбі), які знаходились в приватного нотаріусу Козоріз Н.С.. Договір купівлі- продажу приватним нотаріусом Козоріз Н.С. не був посвідчений, оскільки сторони не досягнули спільної згоди щодо суттєвих умов договору (не було проведено розрахунку, договір сторонами не був підписаний).
При зверненні до суду ОСОБА_3 вказував, що про відчуження належної йому земельної ділянки дізнався через своїх представників 28.12.2018 року, бажаючи отримати дублікат Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.03.2016  року в приватного нотаріуса Веремчука С.В.. З даного періоду часу ним почались вчинятись дії по захисту свого порушеного права, з метою звернення з відповідним позовом до суду. 
Частинами першою, третьою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до оспорюваного договору купівлі продажу від 28.12.2018 року (а.с 6-8) такий зі сторони продавця був підписаний та укладений ОСОБА_6 по довіреності посвідченій в м. Москва Російської Федерації нотаріусом м. Москви Черніговим І.О. 28.11.2018 року за Р №77/797-п/77-2018-25-2242.
Заявляючи вимогу про визнання вказаного договору недійсним позивач стверджував, що не уповноважував ОСОБА_6 вчиняти від його імені будь-які дії, а відповідно така довіреність нотаріусом не посвідчувалась. 
Цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи  і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом ( ст. 12 ЦПК України)
На підтвердження своїх доводів позивачем надано витяг з реєстру № 77/797-н/77-2018 -25 для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Чернігова І.О. Московського міського нотаріального округу ( а.с 11-13). За містом даного реєстру 28.11.2018 року ОСОБА_9 було посвідчено довіреність якою ОСОБА_10 уповноважив Привалова Сергія управляти та розпоряджатись належним йому майном з зазначенням усіх юридично значимих дій, які може вчиняти представник, по відношенню до цього майна, даній нотаріальній дії присвоєно номер 77/797-п/77-2018-25-224. Вказаний витяг скріплений круглою гербовою печаткою нотаріуса Чернігова І.О. та підписом тимчасово виконуючого обов`язки нотаріуса Суслова А.В..
Колегія суддів вважає даний доказ належним та допустимим, зважаючи на те, що на ньому наявні усі необхідні реквізити, він скріплений круглою гербовою печаткою нотаріуса, оригінал вказаного витягу з реєстру знаходиться в сторони позивача, копія наявного документу засвідчена відповідно до положень ст. 95 ЦПК України. 
Доводи відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що вказаний витяг з реєстру не відповідає положенням чинного РФ законодавства є безпідставними. Зокрема наказом Міністерства юстиції Російської федерації № 313 від 27.12.2016 року затверджено "Форми реєстрів нотаріальних дій, нотаріальних посвідчень, посвідчень написів на правочинах і посвідчень документів і порядку їх оформлення." Листом Федеральної нотаріальної палати від 9 січня 2017 року №5/03-16-3 "Про особливості заповнення форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій" було роз`яснено, що у зв`язку зі вступом 06.01.2017 року наказу МЮ РФ від 21.12.2016 року №297  і 10 січня 2017 року наказу №313 Федеральна палата доводить до відому, що з 9 січня 2017 року при реєстрації нотаріальних дій застосовується форма реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, затверджена наказом МЮ Росії від 10.04.2002 року № 99. За змістом даної форми реєстру у ньому міститься саме сім граф з найменуваннями ідентичними поданому ОСОБА_3 реєстру нотаріальних дій нотаріуса Чернігова І.О. Твердження відповідачів про те, що в графі 5 вказано повністю нотаріальну дію, а не короткий її зміст, жодним чином не свідчить про невідповідність поданого позивачем доказу вимогам діючого законодавства. Названими нормативними актами не встановлено заборон щодо можливості опису  вцілому вчиненої нотаріусом нотаріальної дії. 
Таким чином даний витяг з реєстру стверджує, що за реєстраційним номером 77/797-п/77-2018-25-224 28.11.2018 року було посвідчено лише довіреність на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачами вказаний доказ, окрім формальних заперечень щодо правильності та черговості внесення в даний реєстр інформації, належними та допустимими доказами не був спростований. 
Допитаний в судовому засіданні під присягою в якості свідка ОСОБА_6 , суду показав, що ніколи не був знайомий з ОСОБА_3 , а відповідно не володів інформацією щодо спірної земельної ділянки та дій щодо її відчуження. Вказував, що тривалий період часу був знайомий з ОСОБА_4 , мав з ним спільні справи, а тому на його пропозицію заробити певні кошти, погодився підписати документи в нотаріуса, оскільки за словами ОСОБА_4 підписані ним документи стосувались реєстрації автомобіля привезеного за кордону. Дізнався, що від імені ОСОБА_3 відчужив по довіреності земельну ділянку  лише тоді, коли отримав судову повістку про розгляд даної справи. В категоричній формі заперечував факт укладення у даній справі угоди з адвокатом та написання відзиву у якому підтвердженні обставини щодо укладення оспорюваного договору купівлі продажу ( а.с. 167, 190 Т 2).
У суду відсутні підстави ставити під сумнів та не брати, як доказ покази попередженого про кримінальну відповідальність свідка. Окрім того, жодним з учасників справи не ініціювалось питання про порушення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за дачу ним завідомо неправдивих показів. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Відповідно до висновку експерта №1-19/07 від 19.07.2019 року, складеного експертом Кривошеїною О.П. електрокопія довіреності від 28.11.2018 року, що видана довірителем ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 , посвідчена нотаріусом міста Москви Черніговим І.О., зареєстрована в реєстрі за 77/797-п/77-2018-25-224, містить фрагмент із зображенням першого та другого абзацу печатного тексту, який ймовірно не відноситься до оригіналу документа, а виготовлений з використанням прийомів монтажу. В описовій частині експерт мотивує свій висновок, зокрема: звертає увагу на значну кількість збігів у довіреності на ім`я ОСОБА_7 та на ім`я ОСОБА_12 , що стосуються розміщення слів, дат, підписів, відбитків печатки. На думку експерта зазначені збіжні ознаки свідчать про отримання зображення обох досліджуваних довіреностей з одного й того ж оригіналу документа, крім перших двох абзаців. 
Даний висновок експерта, на думку колегії суддів, несе доказову силу, враховуючи, що ОСОБА_13 має кваліфікацію експерта криміналіста та кваліфікацію з правом проведення криміналістичних видів судових експертиз, що відповідає приписам ст. 72. ЦПК України. Висновок відповідає вимога ст. 102 ЦПК України та підлягає оцінці відповідно до положень ст. 89 ЦПК України. Окрім того експерт була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а.с. 205-210 Т. 1). Можливість прийняття висновку експерта, у якого відсутня ліцензія на проведення судових експертиз, як доказу підтверджена правовими висновками викладеними Верховним судом у постанові від 05.05.2020 року в справі №910/12279/18.
Вказаний висновок експерта відповідачами належними доказами не спростований.
Окрім того, слід зауважити, що наданий відповідачами висновок експерта № 286 від 01.11.2019 року, складений судовим експертом Волинського НДЕКЦ МВС, хоча і не дав відповіді на питання щодо можливого монтажу довіреності виданої на ім`я ОСОБА_12 з підстав відсутності оригіналу даного документу, однак в описовій частині такого висновку експерт також констатував, які і експерт ОСОБА_13 про ряд збігів у наданих копіях довіреностей на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зокрема: змісту тексту, графічної конфігурації зображень рукописних записів та підписів ( а. с :5-70). Фактично наявність даних збігів у викладені друкованого та писаного текстів у довіреностях, слугувала підставою для констатації експертом ОСОБА_13 факту монтажу у довіреності, на підставі якої був укладений оспорюваний правочин. 
Відповідачі не заявляли клопотання про призначення судової експертизи з метою дослідження довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_6 , стверджуючи, що оригінал довіреності не мають можливості надати, оскільки за домовленістю між позивачем та ОСОБА_6 , останній забрав оригінал довіреності після посвідчення спірного договору купівлі-продажу у нотаріуса ОСОБА_16 та відправив його ОСОБА_3 .. Такі пояснення відповідачів суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Наявний в матеріалах справи фіскальний чек від 09.01.2019 року ( а.с 189 Т.1), який за поясненнями відповідачів свідчить про відправлення оригіналу довіреності ОСОБА_3 не містить інформації щодо того, що саме, кому і ким було відправлене. ОСОБА_6 заперечив, що ним здійснювались будь - які відправлення на адресу ОСОБА_3 , оскільки за його словами він і не був з ним знайомий. 
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що досліджені докази по справі свідчать, що позивач довіреність на право розпорядження належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 9,8062 га (кадастровий номер 0710400000:15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 не видавав, і як наслідок не надавав своєї згоди на продаж від його імені даним представником  вказаної земельної ділянки відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Таким чином, договір купівлі продажу від 28.12.2018 року, укладений від імені ОСОБА_3 особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на момент укладення оспорюваного правочину була відсутня внутрішня воля власника майна на його укладення, що є підставо для визнання його недійним. 
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожен зокрема, не довели належними та допустимими доказами що набуття ними у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1   відбулося у законний порядок за доброї волі на це власника ОСОБА_3 .. 
Окрім того, в судовому засіданні представники вказаних відповідачів не могли ствердно назвати суму за яку була придбана земельна ділянка, путались як у валюті, так і в часі розрахунків, хоча вартість землі є суттєвою умовою договору купівлі - продажу .
Матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчив би про розрахунок відповідачів за придбану земельну ділянку безпосереднього з продавцем або ж його представником, щоб могло спростувати твердження ОСОБА_3 про його необізнаність щодо відчуження вказаного об`єкту.
Твердження відповідачів та письмові докази, про перерахунок коштів на рахунки юридичної особи в Сінгапурі співвласником якої є ОСОБА_8 - син позивача, ( а с. 153-165) не є тим доказом який підтверджує розрахунок з ОСОБА_3 за належне йому майно. В судовому засіданні позивач у категоричній формі заперечив уповноваження ним свого сина ОСОБА_8 на переговори щодо продажу земельної ділянки, а відповідно отриманням від нього будь-яких коштів від реалізації нерухомості. Матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили що ОСОБА_8 є повноважним представником ОСОБА_3 .. 
Наявність оригіналів документів у відповідачів, зокрема договору про задоволення вимог іпотекодержателя та заяви про не перебування ОСОБА_3 у шлюбі пояснюється домовленостями сторін про можливе укладення договору купівлі продажу у приватного нотаріуса ОСОБА_17 , що жодним учасником не заперечувалось.
Спірними та такими, що не узгоджуються з іншими доказами у справі, є твердження сторони відповідачів про оплату безпосередньо ОСОБА_3 в листопаді 2018 року нотаріальних платежів за посвідчення договору купівлі продажу земельної ділянки( а.с 80 Т.1) та замовлення в цей же період висновку експерта щодо визначення вартості земельної ділянки (а.с. 61 Т 1). Як встановлено в судому засіданні у вказаний період часу ОСОБА_3 не перебував на території України, що підтверджується, як його особистими поясненнями, так і ксерокопію паспорта ( а.с. 102-118 Т.1)
Натомість з пояснень нотаріуса ОСОБА_17 та ОСОБА_16 слідує, що документи на посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки надавались саме ОСОБА_4 , і саме він узгоджував процедуру посвідчення вказаного договору. 
Інших доказів, які б могли спростувати доводи позивача та надані ним доказами ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 не було подано.
Статтею 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності . Право власності є непорушним. 
Беручи до уваги всі встановлені обставини справи, пояснення учасників справи, наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підставними та доведеними. 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
З огляду на абсолютність права власності власнику законом гарантовано право такого захисту, а також визначено способи та засоби захисту свого права.
З врахуванням викладеного рішення суду про задоволення вимог щодо визнання недійним договору купівлі продажу земельної ділянки, який укладений без волі на це власника майна, у повній мірі забезпечать права ОСОБА_3 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про  задоволення позову в цій частині.
Виходячи з висновку суду про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині скасування державної реєстрації права власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Оскільки державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснена на підставі договору купівлі-продажу, про недійсність якого суд прийшов до висновку, державна реєстрація підлягає скасуванню. 
Висновки суду про відмову у задоволенні вимог щодо приватного нотаріуса Лехкобит Л.В., з підстав того, що в даному випадку нотаріус  неналежний відповідач є правильними, ґрунтуються на норм діючого законодавства та зроблені з врахуванням судової практики . Рішення суду в частині відмови у позові до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

                                                       У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_12 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 28 грудня 2018 року між ОСОБА_11 в особі ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області: Лехкобит Людмилою Василівною за реєстраційним номером № 1549.
Державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер 0710400000:15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована  приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області: Лехкобит Людмилою Василівною - скасувати.
Рішення суду в частині відмови у позові до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя:

Судді: