ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 грудня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 385/726/18
провадження № 22-ц/4809/1570/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державна казначейська служба України,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області та Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2021 року у складі головуючого судді Іванової Л. А.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
31.05.2010 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн завдану бездіяльністю працівниками поліції.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 27.09.2017 по 26.03.2018 позивач неодноразово звертався до Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області із заявами про вчинення злочинів щодо нього сусідами за ч.1 ст.331, ч.2 ст.129, ст.172, 175 та ч.4 ст.296 КК України, однак станом на 26.03.2018 слідчими Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області не надано відповідей на його (позивача) численні клопотання про проведення слідчих дій та самостійно не вносилися відомості до ЄРДР відповідно до вимог ст.214 КПК України, більш того, досудове розслідування по кримінальних провадженням не проводиться. 
Ухвалами Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2017 та від 26.03.2018 визнано факти бездіяльності слідчих Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його (позивача) заявами та ненадання в 3-х денний термін відповідей на його (позивача) клопотання, зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області внести відомості до ЄРДР на підставі повідомлень та заяв, поданих з 27.09.2017 по 26.03.2018. 
Крім того, ухвалами Гайворонського районного суду Кіровоградської області в справах №№385/1222/17, 385/146/18, 385/110/18, 385/1045/17, 385/925/17, 385/152/18, 385/111/18, 385/1416/17, 385/1417/17, 385/56/17, 385/143/18, 385/46/18, 385/145/18, 385/110/18, 385/252/18, 385/195/18 визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на його (позивача) клопотання від 27.03.2018 та зобов`язано слідчого в 3-х денний термін розглянути клопотання. Вказав, що у зв`язку з неправомірними діями та бездіяльністю слідчих відбувається затягування розслідування кримінальних проваджень №№12017120130000476, 12018120120000062, 12017120130000785, 12017120120000113, 12016120120000473, 12017120120000600, 12018120120000048, 12017120120000604, 12016120120000745, 12018120120000032, 12018120120000031, 12017120120000686, 12017120120000653. 
Також зазначив, що зазначені неправомірні дії Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області стали підставою для звернень позивача до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Крім того, внаслідок зазначених неправомірних дій він зазнав моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях, він був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, змінився його уклад життя, що позначилося на його психічному стані, так як він сильно нервував та переживав, на підставі чого змушений був докладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного ритму його життя. Вказав, що бездіяльність правоохоронних органів при розгляді його заяв про скоєння злочинів та безпідставне невнесення відомостей до ЄРДР, нездійснення досудового розслідування спричиняє позивачу моральні страждання, які полягають у відчутті стурбованості, страху за своє життя, так як не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності викликає у нього (позивача) відчуття незахищеності та безкарності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2021 позов задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1  із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 15000 грн. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щоухвалами слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2017 року (справа №385/81/17),від 14.09.2017 року (справа №385/1249/17), від 20.09.2017 року (справа №385/1304/17),від 20.09.2017 року (справ №385/1305/17), від 27.09.2017 року (справа №385/814/17), від 11.10.2017 року (справа №385/1405/17), від 08.11.2017 року (справа №385/1508/17), від 14.11.2017 року (справа №385/1530/17), від 14.11.2017 року (справа №385/1531/17), від 26.12.2017 року (справа №385/1750/17), від 26.12.2017 року (справа №385/1751/17), від 26.12.2017 року (справа №385/1752/17), від 26.12.2017 року (справа №385/1753/17), від 28.12.2017 року (справа №385/1777/17), від 28.12.2017 року (справа №385/1780/17), від 16.01.2018 року (справа №385/54/18), від 16.01.2018 року (справа №385/55/18), від 29.01.2018 року (справа №385/102/18), зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області внести відомості за ознаками кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв/повідомлень заявника ОСОБА_1 та розпочати розслідування. Зазначеними судовими рішеннями (ухвалами слідчих суддів) лише зобов`язано слідчого, визначеного керівником органу досудового розслідування Гайворонського ВП ГУНП України в Кіровоградській області вчинити певні дії, однак зазначеними рішеннями їхні дії не визнано незаконними.
Суд відзначив, що в даному випадку оскарження позивачем ОСОБА_1 до слідчого судді в порядку статей 303, 304 КПК України, бездіяльності службових осіб Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР на підставі його (позивача) заяв/повідомлень про кримінальне правопорушення, поданих в порядку ст.214 КПК України свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності уповноважених осіб Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, та, відповідно, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій уповноваженої особи Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області та завдання позивачу моральної шкоди з цих підстав, враховуючи також, що права та інтереси останнього в такий спосіб були поновлені.
Суд дійшов висновку, що доводи позивача ОСОБА_1 про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, переживаннях, викликаних неправомірною бездіяльністю посадовими особами Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області під час досудових розслідувань кримінальних проваджень №12017120120000785, №1201812012000052, №1201712012000650, №12016120120000473, №12017120120000113, №12018120120000062, №12017120120000476, №12017120120000686, №12018120120000031, №12018120120000032, №12016120120000745, №12017120120000653, №12017120120000604, що в цілому мало негативні наслідки для позивача, крім того, до даного часу порушено його (позивача) звичайний уклад життя, він постійно відволікається від повсякденного життя, з метою з`ясування про стан досудового розслідування у кримінальних провадженнях що приносить йому психологічну напругу, хвилювання, переживання та негативні емоції, з тих підстав, що досудове розслідування в даних кримінальних провадженнях не здійснюється, дієві заходи, направлені на належне досудове розслідування, не проводяться, - та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ГУ Національної поліції у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що відповідачами у даній справі, визначено Головне Управління Національної поліції у Кіровоградській області та Державної казначейської служби України.
За приписами ч. 2 ст. 50 ЦПК України, в редакції Закону 03.10.2017 № 2147-VIII, участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, якщо позов подано до кількох відповідачів - позовна заява повинна містити вимоги щодо кожного з них. Позовна заява ОСОБА_1 , вимог щодо ГУНП в Кіровоградської області не містить, незрозуміло з чого ж виходив позивач, зазначаючи даного відповідача.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1 174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний судово-слідчий орган, що заподіяв шкоду. Тому, ГУНП в Кіровоградській області, є неналежним відповідачем у цій справі.
Крім того, відповідно до норм, якими керується позивач, шкода відшкодовується державою, незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду, тому знову наголошуємо, що ГУНП в Кіровоградській області є неналежним відповідачем, не є суб`єктом відшкодування моральної шкоди.
Умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.
Сам факт скасування процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправного» дій її заподіювана та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.
Позивач у позові зазначив, що розмір моральної шкоди відповідає його душевним стражданням через позбавлення можливості реалізувати свої вподобання, погіршення психічного стану, порушення звичного укладу життя та переживанням, пережиті позивачем внаслідок невнесення відомостей до ЄРДР.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 56 Конституції України, згідно якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Позивач не надав належних доказів, які б вказували на незаконність дій органу досудового розслідування, які б в свою чергу вказували на наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана /органи досудового слідства/ та вини останнього в її заподіяні. Відсутні адекватні та обґрунтовані розрахунки сум, з яких він виходив при визначені суми завданих йому збитків. Отже, без надання документальних доказів, твердження про моральні страждання, приниження честі, честі родини, гідності, порушення звичайного укладу життя, психологічної напруги, є лише припущеннями і не можуть братися судом до уваги як фактичні дані.

Державна казначейська служба України також подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Вважає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Не взято до уваги, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня  необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Також вказує, що на сьогоднішній день не існує виправдувального вироку суду, а також відомостей про закриття кримінальної справи стосовно позивача. Таким чином у позивача відсутні правові підстави для відшкодування шкоди по Закону. 
Зазначає, що у рішенні не зазначено, у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні) позивача: не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В рішенні не наведено доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Відповідача 1 та вини останнього в її заподіянні. Також необґрунтовано присуджено відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн, не зрозуміло, з яких міркувань виходив суд, оцінюючи шкоду в такому розмірі.
Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди (доказів про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану), а також за наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди.

Відзив на апеляційні скарги не подано. 
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Іващенка О. П., які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08 лютого 2018 року (справа №385/110/18) (К/п №12017120120000785) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 02.02.2018 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02.02.2018 року та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с.145-147 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2018 року (справа №385/110/18) (К/п №12017120120000785, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. від 19.03.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року за №12017120120000785, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, - скасовано з тих підстав, що слідчий в оскаржуваній постанові не надав правовий аналіз всім наведеним скаржником обставинам, не зробив відповідних висновків по здобутим доказам, не вчинив всіх слідчих дій на встановлення обставин події, перевірку об`єктивної сторони, не провів допиту всіх свідків (а.с.78 т.1).
Крім того, ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2018 року (справа №385/110/18) (К/п №12017120120000785, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2018 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2018 року та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с.81-83 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року (справа №385/329/18) (К/п №1201812012000052) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В., - визнано бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. в частині розгляду клопотання ОСОБА_1 від 20.02.2018 року та від 27.02.2018 року (а.с.84 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року (справа №385/282/18) (К/п №1201712012000650) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Юрченко С.В., - визнано бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області Юрченко С.В. в частині розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.02.2018 року (а.с.85 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2017 року (справа №385/1372/17) (К/п №12016120120000473) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника слідчого відділу Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Колісник Л.В., - зобов`язано начальника слідчого відділу Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області Колісник Л.В. розглянути клопотання по кримінальному провадженню №12016120120000473, внесеному до ЄРДР за ст.125 КК України згідно заявлених скаржником клопотань від 28.10.2016 року, 18.11.2016 року, 22.11.2016 року, 26.06.2017 року, 26.07.2017 року 05.09.2017 року №3-99, 05.09.2017 року №3-100 згідно КПК України (а.с.94 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2017 року (справа №385/1045/17) (К/п №12017120120000113) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О., - зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області Федоришина В.О. провести слідчі дії по кримінальному провадженню №12017120120000113, внесеному до ЄРДР за ч.1 ст.190 КК України згідно з заявленими скаржником клопотаннями від 22.03.2017 року (а.с.20-21 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року (справа №385/146/18) (К/п №12018120120000062, внесеного до ЄРДР 30.01.2018 року) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 01.02.2018 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.02.2018 року та надати заявнику обґрунтовану відповідь (а.с.29 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2017 року (справа №385/1222/17) (К/п №12017120120000476, внесеного до ЄРДР 27.07.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 04.10.2017 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.10.2017 року та надати заявнику обгрунтовану відповідь(а.с.159-161 т.1).
Крім того, ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року (справа №385/1222/17) (К/п №12017120120000476, внесеного до ЄРДР 27.07.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 29.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.07.2017 року за №12017120120000476, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, - скасовано з тих підстав, що слідчий в оскаржуваній постанові не надав правовий аналіз всім наведеним скаржником обставинам, не зробив відповідних висновків по здобутим доказам, не вчинив всіх слідчих дій на встановлення обставин події, перевірку об`єктивної сторони, не провів допиту свідків та не оглянув територію проживання та не відтворено відеозапис(а.с.151-154 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2018 року (справа №385/252/18) (К/п №12017120120000686, внесеного до ЄРДР 14.11.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 27.03.2018 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.03.2018 року та надати заявнику обґрунтовану відповідь(а.с.26-28 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 березня 2018 року(К/п №12017120120000653, внесеного до ЄРДР 25.10.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, - визнано незаконною бездіяльність слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області щодо неналежного реагування на клопотання ОСОБА_1 від 27.03.2018 року та зобов`язано слідчого Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області в 3-х денний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.03.2018 року та надати заявнику обґрунтовану відповідь.
Окрім того, ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2017 року (справа №385/1416/17) (К/п №12017120120000600) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. від 30.09.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29.09.2017 року за №12017120120000600, - скасовано (а.с.140 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2017 року (справа №385/56/17) (К/п №12016120120000745) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. від 05.01.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 08.12.2016 року за №12016120120000745, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, - скасовано(а.с.180-183 т.1).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2018 року ( справа №385/145/18) (К/п №12018120120000031,внесеного до ЄРДР 17.01.2018 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Бень О.В. від 29.01.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.01.2018 року за №12018120120000031, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, - скасовано(а.с.16-19 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2018 року ( справа №385/143/18) (К/п №12018120120000032, внесеного до ЄРДР 17.01.2018 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Бень О.В. від 30.01.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.01.2018 року за №12018120120000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.271 КК України, - скасовано(а.с.32-35 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2018 року ( справа №385/1417/17) (К/п №12017120120000604, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області від 29.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року за №12017120120000604, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, - скасовано (а.с.57-58 т.2).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року ( справа №385/204/18) (К/п №12017120120000779, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року за №12017120120000779, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, - скасовано(а.с.53-56 т.4).
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2018 року ( справа №385/203/18) (К/п №12017120120000782, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року) за скаргою ОСОБА_1 , - постанову слідчого СВ Гайворонського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 29.12.2017 року за №12017120120000782, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.141 КК України, - скасовано(а.с.846-49 т.4).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.
Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування, незалежність слідства.
Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61- 11020св20).
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановлено, що чисельні ухвали слідчих суддів були винесені за наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 , яким оскаржувалися як бездіяльність слідчих Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області під час досудових розслідувань кримінальних проваджень, так і постанови слідчих Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області про закриття кримінальних проваджень.
Ухвалами слідчих суддів Гайворонського районного суду Кіровоградської області встановлено факт бездіяльності та неправомірних дій слідчих СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області при проведенні досудових розслідувань в кримінальних провадженнях за №12017120120000785, №1201812012000052, №1201712012000650, №12016120120000473, №12017120120000113, №12018120120000062, №12017120120000476, №12017120120000686, №12018120120000031, №12018120120000032, №12016120120000745, №12017120120000653, №12017120120000604.
Факт бездіяльності посадових осіб Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області під час досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.
Оцінивши докази у їх сукупності, бездіяльність службових осіб Гайворонського ВП ГУ НП в Кіровоградській області доведена належними і допустимими доказами, вина відповідача ним не спростована, врахувавши, що факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя, тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач ОСОБА_1 внаслідок неналежного досудового розслідування і бездіяльності посадових осіб Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області при розгляді його заяв та клопотань у кримінальних провадженнях, дотримавшись принципу розумності та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що «відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16)».
Суд правомірно стягнув моральної шкоди на користь позивача із держави Україна шляхом списання коштів саме з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України, при цьому, суд не покладав відповідальність за завдану позивачу шкоду безпосередньо на Державну казначейську службу України, а лише зобов`язує її, як уповноваженого на обслуговування державного бюджету орган, сплатити позивачу призначену компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.
Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача-1 щодо проведення необхідної перевірки заяв ОСОБА_1 про злочини, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.
При цьому суд обґрунтовано відхив доводи відповідача та посилання на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не такий факт скасування, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяв ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача-1, 
За таких обставин суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, оскільки позивач надав належні та достатні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між тривалим та неефективним розслідуванням кримінальних проваджень за його зверненнями щодо неправомірнихВиходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарги без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на осіб, які подали апеляційні скарги, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                О. І. Чельник

                                                                       В. В. Черненко