П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/4030/21	

Категорія:1110200000          Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 17.05.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           - Бітова А.І.
суддів                     - Лук`янчук О.В.
- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі - ГУ) ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС України в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2020 року №Ф-80278-13 у розмірі 6 295,30 грн. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вважає протиправною вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки), оскільки основним місцем її роботи в 2020 році було АТ "ОДЕСАОБЛЕНЕРГО" (з 11 вересня 2020 року перейменованого на АТ "ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ") (код ЄДРПОУ 00131713). 
Крім того, з 08 січня 2020 року позивача було прийнято на посаду адвоката за сумісництвом, на 0,1 норми робочого часу, з оплатою пропорційно фактично відпрацьованому часу.
Позивач зазначала, що в 2020 році її роботодавцями здійснювались усі податкові сплати за позивача, у тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України щодо відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5). 
Позивач вказувала, що у вільний від роботи час не здійснювала адвокатську практику на підставі відповідного свідоцтва та не отримувала доходів від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності. 
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що у період 2020 року у позивача в ІКП по єдиному внеску з технологічним кодом 71040000 здійснено автоматичні нарахування як фізичній особі-підприємцю. Всього нараховано: 6 295 грн. 30 коп.
Після систематичного аналізу заборгованості ОСОБА_1 , яка міститься в ІКП за 2020 рік, відповідач зазначав, що 20 січня 2020 року в ІКП міститься заборгованість 2 754 грн. 18 коп.
Дана заборгованість весь час погашалась частково та не в повному об`ємі.
Тому станом на 31 жовтня 2020 року - сума боргу стала складати 6 295 грн. 30 коп. Як наслідок контролюючим органом було вжито всіх необхідних заходів для того щоб ОСОБА_1 сплатила податки, котрі сама собі визначала.
Тобто, входячи з вищезазначеного, на думку відповідача, контролюючим органом цілком законно було винесено вимогу №Ф-80278-13 від 19 листопада 2020 року на суму 6 295 грн. 30 коп. про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки, штрафу, пені).
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС України в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2020 року №Ф-80278-13 у розмірі 6 295,30 грн. 
Стягнути з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача - ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що 20 січня 2020 року в ІКПР міститься заборгованість 2 754 грн. 18 коп. Дана заборгованість весь час погашалась частково та не в повному об`ємі. Тому станом на 31 жовтня 2020 року - сума боргу стала складати 6 295 грн. 30 коп. Як наслідок контролюючим органом було вжито всіх необхідних заходів для того щоб ОСОБА_1 все ж таки сплатила ті податки, котрі сама собі визначала. 
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 перебувала на обліку ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, про що свідчить повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 09 жовтня 2014 №1415548000036.
Згідно довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 06 лютого 2018 року №1815541400001 ОСОБА_1 перебуває на обліку у ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.
Податковим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2020 року №Ф-80278-13 на загальну суму 6 295,30 грн. 
Відповідно до витягу із наказу Адвокатського об`єднання "Перший Радник" про прийняття на роботу №2-к від 03 січня 2020 року, ОСОБА_1 , прийнято на посаду адвоката з 08 січня 2020 року за сумісництвом, на 0,1 норми робочого часу, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу, з окладом згідно штатного розкладу.
Згідно довідки від 14 лютого 2020 року №03/10-1200 АТ "ДТЕК Одеські електромережі", яка видана ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , своєчасно нараховує та сплачує Єдиний соціальний внесок.
Позивачем 03 лютого 2021 року через засоби поштового зв`язку до територіального органу ГУ ДПС в Одеській області була направлена заява про зняття з обліку як платника єдиного внеску та списання усіх нарахованих недоїмок щодо сплати ЄСВ за 2020 рік, посилаючись на те, що доходів від здійснення адвокатської діяльності не отримувала, про що було зазначено у звітностях, що подавались у встановленому законодавством порядку. 
На вказану заяву, була надана відповідь про відсутність підстав для списання суми недоїмки, яка виникла за 2020 року.
Вважаючи вимогу №Ф-80278-13 від 09 листопада 2020 року про сплату боргу (недоїмки) такою, що підлягає скасуванню як протиправна, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що з 08 січня 2020 року по теперішній час позивач перебуває у трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" за сумісництвом, на 0,1 норми робочого часу, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу, з окладом згідно штатного розкладу, а також працює у АТ "ДТЕК Одеські електромережі".
З урахуванням цього суд першої інстанції дійшов висновку, що одночасна сплата єдиного внеску позивачем як самозайнятої особи, яка має право на здійснення адвокатської діяльності та роботодавцем, у якого позивач працював, як найманий працівник призвело б до подвійної сплати єдиного соціального внеску.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.14.1 ст. 14 ПК України, ст. 1, ч.3 ст. 4, ст. 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, п.2 ч.1 ст. 1, п.п.1, 2 ч.1 ст. 4, абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є ФОП або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Підпунктом 14.1.195 п.14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що "працівник" це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Згідно п.2 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно ч.3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно абз.2 п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI встановлено, що до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст. 7 Закону №2464-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у п.1 (крім абз.7), ч.1 ст. 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Колегія суддів звертає увагу, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.
Крім того, враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме для досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Тобто, особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах у межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19.
Як вбачається з матеріалів справи, в період з січня 2020 року ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" за сумісництвом, на 0,1 норми робочого часу, з оплатою пропорційно відпрацьованому часу, з окладом згідно штатного розкладу та перебуває також у трудових відносинах з АТ "ДТЕК Одеські електромережі", що при нарахуванні заробітної плати позивачу нараховує та сплачує Єдиний соціальний внесок (а.с.9).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5, Форма ОК-7) (а.с.21-25) за 2020 рік було сплачено внески з соціального страхування.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок як самозайнятою особою, оскільки єдиний внесок за неї було сплачено роботодавцями.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.