ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 808/2466/16
адміністративне провадження № К/9901/43344/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу 
ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2016 (суддя - Стрельнікова Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 (судді - Чумак С.Ю., Гімон М.М., Юрко І.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Дмитра Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №30768957 від 03.08.2016 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Дмитра Володимировича; 
-зобов`язати зареєструвати майнові права ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі прав та їх обтяжень.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.07.2016 позивач звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою за реєстраційним номером 17869810 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з метою проведення реєстрації майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . 
Для державної реєстрації майнових прав державному реєстратору представником позивача подано завірену судом копію ухвали Господарського суду Запорізької області від 29.05.2012 по справі №19/157/10-25/195/10-12/5009/7270/11, якою закріплені майнові права на вказаний об`єкт. 
Також подано завірений судом примірник рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2016 по справі №331/3400/16-ц, яким встановлено факт володіння позивачем майновими правами на об`єкт нерухомості цілу частину квартири АДРЕСА_1 іменованому "Тихий центр" у відповідності до мирової угоди між ТОВ "Константа" та комітетом кредиторів затвердженої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.05.2012 по справі №19/157/10-25/195/10-12/5009/7270/11, які підлягають державній реєстрації.
Рішенням державного реєстратора від 03.08.2016 №30768957 відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з посиланням на те, що ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено державної реєстрації майнових прав. 
Не погоджуючись з рішенням державного реєстратора позивач звернулась до суду з цим позовом.
В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно приписів Цивільного кодексу України майнові права визнаються речовими правами, які в свою чергу підлягають державній реєстрації. Вважає, що об`єкт незавершеного будівництва багатоповерхового будинку є саме нерухомим майном і відповідні майнові права  підлягають реєстрації в спеціальному розділі Державного реєстру прав, а тому відмова державного реєстратора у здійсненні державної реєстрації майнових прав є протиправною.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016, у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що реєстрації підлягають не будь-які «інші речові права», а лише ті, які є похідними від права власності. Оскільки, в даному випадку, право власності на об`єкт нерухомості не зареєстровано, то відповідно і жодні похідні речові права також зареєстровані бути не можуть, оскільки останні можуть існувати лише у взаємозв`язку із зареєстрованим на нерухоме майно правом власності.
Суди дійшли висновку, що у зв`язку з відсутністю на час звернення з заявою про реєстрацію майнових прав на квартиру самого об`єкта нерухомості, оскільки має місце незавершений об`єкт будівництва, майнові права на об`єкт нерухомості, який ще не створений, не прийнятий в експлуатацію та який не зареєстровано право власності не підлягають державній реєстрації в порядку Закону №1952.  
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодилась позивач, звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила їх  скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відсутності законодавчих підстав для здійснення державної реєстрації майнових прав ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі прав та їх обтяжень.
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим 
документам.
За правилами ст. 4 зазначеного Закону державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах, позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно майнові права на об`єкт нерухомості - цілу частину квартири в об`єкті незавершеного будівництва недобудованому житловому будинку. 
При цьому, судами встановлено, що вказана квартира є об`єктом інвестування, право власності на який в установленому законом порядку не оформлено.
Відмова державного реєстратора у вчиненні реєстраційної дії, яка не передбачена законом відповідає положенням ст. 19 Конституції України і не може характеризуватись як протиправна.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку, що відмовляючи позивачу у проведенні державної реєстрації майнових прав на об`єкт нерухомості - цілу частину квартири в об`єкті незавершеного будівництва недобудованому житловому будинку, відповідач діяв правомірно та ухвалили рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилання позивача в обгрунтування касаційної скарги на те, що заявлені нею до реєстрації майнові права є речовими правами, які відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації, є безпідставним та висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки як було зазначено, реєстрації підлягають лише речові права похідні від права власності. В свою чергу в матеріалах справи відсутні докази оформлення права власності на об`єкт нерухомості - цілу частину квартири в об`єкті незавершеного будівництва.
Крім того, виключний перелік прав, які підлягають державній реєстрації, передбачено ст. 4 Закону №1952-IV і в цьому переліку відсутні майнові права на об`єкт інвестицій.
Таким чином, визнання в силу приписів ст. 190 Цивільного кодексу України майнових прав речовими правами, не створює підстав для державної реєстрації майнових прав на об`єкт інвестиційної діяльності, відтак доводи касаційної скарги в цій частині також є безпідставними.
В іншій частині доводи касаційної скарги також не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, а їх зміст зводиться до переоцінки доказів, що, в силу положень частини другої статті 341 КАС України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                
О.П. Стародуб                                                                                          
Н.В. Коваленко                                        
В.М. Кравчук