ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8273/21 Справа № 201/4435/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.,
при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Погорілого Антона Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності , -        

В С Т А Н О В И В:

               У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева І.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності.
       08 квітня 2021 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею 95,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101; шляхом заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею 95,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101; шляхом заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку та інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі на торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею, 95,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101.
       В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що предметом спору у зазначеній цивільній справі є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці було самочинно побудовано торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею 95,4 кв.м. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 під будівництво не передавалась, право власності чи користування на вказану земельну ділянку не оформлювалось.
       Право забудови зазначеної земельної ділянки належить міській раді. Наявність самочинної споруди по АДРЕСА_1 створює перешкоди Дніпровській міській раді у реалізації права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном - земельною ділянкою. Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом за захистом законних прав власника землі. Спір у справі між Дніпровською міською радою та відповідачами виник з приводу незаконного заволодіння земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом спорудження на ній самочинного будівництва та подальшого укладення договорів.
       Після відчуження спірного нерухомого майна, на теперішній час власниками торгівельного павільйону на праві спільної часткової власності по 1/2 частині вищевказаного нерухомого майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
       Наступне відчуження самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Арешт же вказаного нерухомого майна та заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження у відповідачів до набрання законної сили судовим рішенням.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
       До набрання законної сили рішенням у даній справі вжито заходи забезпечення позову шляхом:
- заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею 95,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101;
- заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії щодо реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про іпотеку та інші дії передбачені чинним законодавством на торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею, 95,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1191928912101.
       У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
               Не погодившись з такою ухвалою суду, представник відповідача  ОСОБА_1  - адвокат Погорілий А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано доказів реальної загрози невиконання можливого рішення у даній справі внаслідок незастосування заходів забезпечення позову.
               У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на її безпідставність, тому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
               Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості доводів, викладених в заяві про забезпечення позову. Арешт майна є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника, тому не може бути застосований. 
               Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
               Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.
       Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
       Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.
       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
       Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
       Матеріалами справи встановлено, що предметом спору у даній справі є земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій, як зазначив позивач, самочинно побудовано торгівельний павільйон, який складається з літ. А-1, площею 95,4 кв.м. 
               Спір між сторонами не вирішено.
               У заяві про забезпечення позову Дніпровська міська рада зазначила про можливе відчуження відповідачами спірного майна, що ускладнить вподальшому виконання рішення суду у справі. При цьому, позивач звертає увагу на те, що станом на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову спірний торгівельний павільйон один раз вже був відчужений.
               Таким чином, враховуючи, що  між сторонами дійсно виник спір щодо спірного нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви, з яким також погоджується колегія суддів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.
       Посилання апелянта на те, що позивачем не було доведено наявності загрози відчуження спірного майна, колегія суддів вважає формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
               Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
        З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид запропонованого забезпечення позову, дійшов вірного висновку про задоволення заяви про заборону відчуження та заборону здійснення дій відносно нерухомого майна, що є предметом розгляду даної справи.
       За таких обставин, доводи апелянта про неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, оскільки правомірність набуття права власності є вимогою, вирішення якої може бути підставою для виникнення, зміни чи припинення правовідносин щодо спірного нерухомого майна, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить відповідач, не встановлено.
       Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  адвоката Погорілого Антона Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               Т.Р. Куценко

                                                                               М.О. Макаров