КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

           Справа  № 759/13971/18                                                                    Головуючий у 1 інстанції Журибеда О.М.
Провадження №22-ц/824/7723/2021                                                        Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -
 
УСТАНОВИВ:

у вересні 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до  ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 298 598,00 грн., в рахунок відшкодування наслідків заподіяння моральної (немайнової шкоди) 486 015,96 грн. та на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 298 598,00 грн., в рахунок відшкодування наслідків заподіяння моральної (немайнової шкоди) 486 015,96 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 12.11.2016 року слідчим слідчого відділу поліції № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві внесено відомості до ЄРДР за № 12016100100014433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документа, де позивачів визнано потерпілими у даному кримінальному провадженні. 
Зазначали, що відповідач ОСОБА_3 , будучи представником ОСОБА_4 за довіреністю, використав у суді в якості доказу копію документа «Звіт про оцінку майна № RS48-151007-006 від 07.10.2015 року», об`єктом якого без укладення договору і згоди мешканців квартири АДРЕСА_1 було визначено зазначену квартиру.
Крім цього, відповідач ОСОБА_3 в судовому розгляді в Окружному адміністративному суді м. Києва у адміністративній справі №826/9748/16 за позовом ОСОБА_2 до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання підстави для видачі Свідоцтва про право власності на житло недійсним, використав оригінал підробленого Свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1993 року, а також підроблене Розпорядження №2903 від того ж числа.
Позивачі також вказували, що відповідач, використовуючи заздалегідь підроблені документи, розробляв для подання своєю довірителькою ОСОБА_4 абсолютно безпідставні позови до них і спадкодавців з метою незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .
Внаслідок використання відповідачем заздалегідь підроблених документів їм була завдана матеріальна шкода, яку вони оцінюють у розмірі 298 598,00 грн. на кожного. Крім того, зазначили, що разом з матеріальною шкодою їм була спричинена моральна шкода, яка в порядку п.п. 2.3 ч. 3 ст. 1167 ЦК України та ч. 2 ст. 127, 128 КПК України має бути відшкодована відповідачем, розмір, відповідно до висновку № 34/2020/02/20 фахівця в галузі психології/психологічного дослідження комплексного науково-психологічного дослідження моральної шкоди ОСОБА_5 від 20.04.2020 року, становить 486 015,96 грн. на кожного.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 рокув задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог, яким позов задовольнити. 
Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведення позивачами вини відповідача у заподіянні шкоди. Зазначає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують неправомірність дій відповідача, факт шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку. Судом не було надано належної оцінки поясненням допитаних в ході розгляду справи свідків. 
Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема, відповідач звертає увагу апеляційного суду, що у матеріалах справи відсутні докази вручення йому підозри про вчинення злочину, відсутні докази щодо винесення вироку в даному кримінальному провадженні, в якому б його було визнано винним у вчинення злочину, відсутні докази його вини у заподіянні моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, відсутні розрахунки моральної шкоди, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача, як і докази протиправності дій відповідача.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі доводи. Надала свої письмові пояснення для долучення до матеріалів справи.
Позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладену ним у відзиві позицію щодо безпідставності вимог скарги. Також просив долучити письмові пояснення до матеріалів справи.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно з ч. 1 - 3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи позивачами не доведено те, що дії відповідача ОСОБА_3 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача у її вчиненні. Крім того, позивачами не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст.77, 78 ЦПК України на підтвердження понесення ними витрат на лікування в розмірі 298 598,00 грн. на кожного, внаслідок неправомірних дій саме відповідача ОСОБА_3 . Суд також прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на їх недоведеність.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2016 року до ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві звернулась ОСОБА_1 з приводу підробки документів, а саме свідоцтва про право власності на житло.
12.11.2016 року зазначені у заяві відомості слідчим Шевченківського районного управління внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100100014433 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (том 1 а.с. 15)
Позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було визнано потерпілими у кримінальному провадженні № 12016100100014433 (а.с. 13-14 т. 1).
На даний час досудове розслідування по вказаному виконавчому провадженню триває.
Звертаючись до суду із казаним позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що неправомірними діями відповідача завдано шкоди їх здоров`ю, тому на підставі частини 1 статті 1195 ЦК України просили стягнути з ОСОБА_3 витрати на лікування, придбання ліків, оплату консультацій лікарів, в загальному розмірі по 298 598,00 грн. на кожну.
Крім того, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що розслідується Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві в межах кримінального провадження № 12016100100014433, їм завдано моральної шкоди, що підтверджується Висновком №34/2020/02/20 фахівця в галузі психології/психологічного дослідження комплексного науково-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 740/967/16-ц (провадження № 61-40363св18).
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі № 464/5150/16-ц (провадження № 61-15974св20).
Згідно з частиною 1 статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Згідно із чч. 1, 7 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Заперечуючи проти задоволення вимог позивачів, ОСОБА_3 зазначав, що матеріали справи не містять доказів про вручення йому підозри про вчинення злочину, відсутні докази щодо винесення вироку по кримінальному провадженню № 12016100100014433, де б його було визнано винним у вчиненні злочину, відсутні докази його вини у заподіянні моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.
Такі доводи відповідача заслуговують на увагу. 
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачами того, що на даний час досудове розслідування по вказаному виконавчому провадженню триває, відповідачу ОСОБА_3 не була вручена підозра у вчиненні злочину, вирок у даному кримінальному провадженні відсутній, таким чином вимоги позивачів про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є передчасними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) заначила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та заподіювача шкоди, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Відмовляючи позивачам у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК Українироку є процесуальним обов`язком позивача.
Так, подані позивачами висновки експертних досліджень документів, висновок почеркознавчої експертизи, виписка з історії хвороби ОСОБА_1 та виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт завдання позивачам шкоди неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 , причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами.
Крім того, позивачами не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст.77, 78 ЦПК України проте, що вони понесли витрати на лікування в розмірі 298 598,00 грн. на кожного, внаслідок неправомірних дій саме відповідача ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК Українидозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
У даній справі позивачами не надано суду доказів, підтверджуючих факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Висновок №34/2020/02/20 фахівця в галузі психології/психологічного дослідження комплексного науково-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого не є належним доказом підтвердження факту неправомірності дій відповідача ОСОБА_3 , а тому не можу бути взятий судом до уваги.
Виходячи з недоведеності позивачами усіх складових делікту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367,374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 15 грудня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                        Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                        Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                               Ігнатченко Н.В.