ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" жовтня 2021 р.                                                                    Справа №914/923/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Головуючий суддя                                                  Плотніцький Б.Д.
Суддів                                                            Кравчук Н.М.
                                                                      Скрипчук О.С.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення  (виклику) учасників справи.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” б/н від 08.07.2021 (вх. № 01-05/2353/21 від 13.07.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 (суддя Яворський Б.І.) 
у справі №914/923/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК”, м.Київ,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна”, с. Перетоки Сокальського району Львівської області,
про стягнення 65'300,44 грн. заборгованості,
                                                            ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК” 58'523,04 грн. основного боргу, 925,15 грн. пені та 5'852,30 грн. штрафу, 2'270,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” оскаржило таке в апеляційному порядку. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. Апелянт долучив до апеляційної скарги платіжне доручення № 3747 від 08.04.2021, відповідно до якого ним було сплачено 5523,04 грн. Як зазначив апелянт, він не отримував ухвалу про відкриття від 19.04.2021 року, а отже йому не було відомо про розгляд справи, у зв`язку з чим, він не міг подати дане платіжне доручення до суду першої інстанції. Окрім того, апелянт вважає безпідставним стягнення з нього пені та штрафу. Відтак, просить суд частково скасувати рішення суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що ним дійсно було отримано оплату на суму 5523,04 грн. від відповідача, проте станом на момент надсилання позовної заяви, йому про це відомо не було, оскільки це відбулось в один день. Не заперечує проти зменшення суми основного зобов`язання на 5523,04 грн. При цьому, заперечив проти скасування пені та штрафу, оскільки такі були розраховані станом на 29.03.2021 року.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення  (виклику) учасників справи
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід частково скасувати, а апеляційну скаргу частково задоволити.
20.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” (покупець) укладено договір №70 поставки продукції, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити в порядку, передбаченому договором гофропродукцію, далі товар, асортимент, кількість якого визначена в бланках-заявках та видаткових накладних.
Відповідно до п.2.1 договору постачальник зобов`язується формувати асортимент та кількість товару в партії на підставі та в відповідності із заявкою покупця, а також передавати всі приналежності та документи, що стосуються товару і підлягають переданню разом із ним.
Фактичний асортимент, ціна, умови поставок та кількість товару визначається в специфікаціях або накладних. Якість товару, що постачається, повинна відповідати стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості. Ціна товару зазначається у рахунках-фактурах, видаткових накладних постачальника та специфікаціях, що видаються на підставі асортименту замовленого покупцем, сума яких складає загальну суму договору (п.3.1 та 6.1 договору).
За умовами п. 4.1 та п. 4.4 договору умови поставки згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р: ПАР (доставка на склад покупця за рахунок постачальника). Адреса складу покупця: Львівська обл., Сокальський р-н., с. Перетоки, вул. Шевченка 86 А. Датою переходу права власності на продукцію (дата поставки) являється дата оформлення постачальником видаткової накладної на дану продукцію.
Згідно з п. 6.3 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату партії товару у розмірі 100% від вартості замовленої партії товару згідно узгодженої заявки-замовлення або рахунку по факту відвантаження продукції, але не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту відвантаження продукції, якщо інше не передбачене додатком до договору.
Відповідно до п.7.1 договору у випадку порушення строків оплати покупцем або строків відвантаження товару постачальником винна сторона сплачує на користь потерпілої, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого чи не відвантаженого товару за кожен день прострочення. У випадку прострочки оплати покупцем понад 10 (десять) календарних днів, покупець, в якості плати за користування чужими коштами, сплачує на користь постачальника одноразово штраф у розмірі 10% від суми неналежного виконання зобов`язань та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання (7.2 договору).
Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його постачальником і покупцем, і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Якщо в місячний термін до кінця строку дії договору будь-яка зі сторін письмово не заявила про його розірвання, то даний договір автоматично продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах, при цьому дане правило застосовується багаторазово.
Відповідно до ч. 1     ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 та ч. 2     ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до     статті 629 Цивільного кодексу України     договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 509 ЦК України     передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а, отже, в силу приписів статей     204,     629 Цивільного кодексу України, породжує для сторін відповідні права та обов`язки.
Відповідно до     ст. 692 ЦК України     покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
28.01.2021 ТзОВ “СФЕРА ПАК” поставило ТзОВ “Скомекс-Україна” товар (гофроящик "400*200*200") за видатковою накладною №РН-0000017 на загальну суму 58'523,04 грн., яка підписана сторонами без зауважень. 28.01.2021 виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000019 на відповідну суму. Крім того, постачальником за фактом поставки товару складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №19 від 28.01.2021 року.
Позивач стверджує, що своїх зобов`язань за договором відповідач не виконав, оплати за отриманий товар здійснив. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 925,15 грн. пені та 5'852,30 грн. штрафу, які і просить стягнути з відповідача. 
Суд першої інстанції погодився з доводами позивача та задоволив позовні вимоги у повному обсязі. 
У поданій відповідачем апеляційній скарзі, останній зазначає, що ним було частково сплачено суму основної заборгованості 08.04.2021. При цьому долучив до апеляційної скарги платіжне доручення № 3747 від 08.04.2021, відповідно до якого ним було сплачено 5523,04 грн. Апелянт зазначив, що не був повідомлений про відкриття провадження у даній справі та не знав про її існування, саме тому не подав ці докази до суду першої інстанції. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, як доказ отримання відповідачем ухвали про відкриття долучив список згрупованих поштових відправлень №1207, відповідно до якого ухвалу про відкриття було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна”,  вул. Шевчнка, буд. 86, с. Перетоки Сокальського району Львівської області (номер відправлення 7901413859428). Також, судом першої інстанції було долучено до справи трекінг за номером відправлення 7901413859428. Як вбачається з трекінгу даного відправлення, останнє було вручено 24.04.2021 за індексом 80024, с. Стенятин, Україна в той час як адреса відповідача 80023 вул. Шевчнка, буд. 86, с. Перетоки Сокальського району Львівської області. 
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, а відтак не мав можливості подати суду докази про часткову оплату боргу. Суд першої інстанції належним чином не переконався про повідомлення сторони. 
Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, з врахуванням платіжного доручення № 3747 від 08.04.2021, підлягає до задоволення у розмірі 53'000,00 грн. 
Відповідно до     ст. 692 ЦК України     покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).
Щодо стягнення 925,15 грн. пені та 5'852,30 грн. штрафу, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.2.1 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату партії товару у розмірі 100% від вартості замовленої партії товару згідно узгодженої заявки-замовлення або рахунку по факту відвантаження продукції, але не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту відвантаження продукції, якщо інше не передбачене додатком до договору.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до частин 1-3     ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.
Так, згідно з ч. 1     ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У пункті п. 6.2.1 договору у випадку порушення строків оплати покупцем або строків відвантаження товару постачальником винна сторона сплачує на користь потерпілої, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого чи не відвантаженого товару за кожен день прострочення. В випадку прострочки оплати покупцем понад 10 (десять) календарних днів, покупець, в якості плати за користування чужими коштами, сплачує на користь постачальника одноразово штрафу в розмірі 10% від суми неналежного виконання зобов`язань та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання (7.2 договору).
Здійснивши перерахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що такий є арифметично правильним і до стягнення з відповідача підлягає заявлена позивачем сума у розмірі 925,15 грн. Слід зазначити, що пеня нарахована позивачем до 29.03.2021 року, тобто до часткової сплати боргу.
Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем прострочено оплату отриманого товару на понад 10 календарних днів, що зумовлює для відповідача настання правових наслідків у вигляді сплати штрафу в розмірі 10% від суми неналежного виконання зобов`язань, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5'852,30 грн також є обґрунтованою.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2     статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою     статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить     статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі     статтею 549 Цивільного кодексу України     пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до     статті 230 Господарського кодексу України     - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.
Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.
Судові витрати за подання апеляційної скарги, в силу ст.129 ГПК України,  покладаються на позивача, оскільки останній знав про часткову оплату боргу, знав про наявність судового спору і при цьому не повідомив про це суд (часткова оплата відбулась 08.04.2021 року, а рішення винесено 17.06.2021 року).
керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 277, 282 ГПК України,  Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” б/н від 08.07.2021 (вх. № 01-05/2353/21 від 13.07.2021) задоволити частково.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 у справі №914/923/21 скасувати в частині стягнення  основного боргу в сумі 58  523, 04 грн.
3.          В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” (Львівська область, Сокальський район, с. Перетоки, вул. Шевченка, 86А; код ЄДРПОУ 38991462) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК” (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 4; код ЄДРПОУ 40730541) 53'000,00 грн. основного боргу.
4.          В решті залишити рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 у справі №914/923/21 без змін.
5.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК” (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 4; код ЄДРПОУ 40730541) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” (Львівська область, Сокальський район, с. Перетоки, вул. Шевченка, 86А; код ЄДРПОУ 38991462) 3  405 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
6.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Скомекс-Україна” (Львівська область, Сокальський район, с. Перетоки, вул. Шевченка, 86А; код ЄДРПОУ 38991462) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СФЕРА ПАК” (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 4; код ЄДРПОУ 40730541) 2079, 32 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
7.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
8.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                Скрипчук О.С.