Ухвала
Іменем України 
21 жовтня 2021 року
м. Київ
справа №462/434/21
провадження №61-15211ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати 
Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від  02 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ «ФК ««Інвест Хаус»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів у загальній сумі 5 700 000 грн.
У січні 2021 року  ОСОБА_1 також було подано заяву про забезпечення указаного вище позову, у якій вона просила накласти арешт на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву обґрунтовувала тим, що 20 березня 2015 року вони з 
ОСОБА_2 стали власниками нежитлового приміщення під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів купівлі-продажу укладених з ПАТ «Банк «Київська Русь». Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року витребувано із їхнього володіння на користь ТОВ «ФК ««Інвест Хаус», яке є правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», вищезазначене нежитлове приміщення у зв`язку з нікчемністю договорів купівлі-продажу, укладених між позивачами та ПАТ «Банк «Київська Русь» в силу приписів статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що правочини, вчинені керівниками банку після процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку є нікчемними. На підставі постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» зареєструвало право власності на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на зазначене майно скасовано. 
ОСОБА_1 зазначала, що у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Указувала, що оплата вартості нерухомого майна проведена в повному обсязі 19 березня 
2015 року в сумі 5 700 000 грн, однак їй невідомий фінансовий стан 
ТОВ «ФК ««Інвест Хаус», а у випадку задоволення позовних вимог у нього може не бути коштів чи іншого майна, на яке можна звернути стягнення. 
Вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» жодним чином не обмежене у користуванні та розпорядженні майном.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року заяву ОСОБА_1   задоволено. Накладено арешт на нежитлову будівлю під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а накладення арешту на майно застосовано з метою недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Постановою Львівського апеляційного суду від  02 серпня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» залишено без задоволення. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
09 вересня 2021 року ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» звернулося із касаційною скаргою на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від  02 серпня 2021 року в указаній вище справі. 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року складено 10 серпня 2021 року, а оприлюднено 16 серпня 2021 року. 
За приписами статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
За викладених обставин, касаційна скарга ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» подана 
в передбачений законом строк. 
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків скарги, а саме: сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.
Вимоги ухвали суду касаційної інстанції заявником виконано.
У касаційній скарзі ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18 та 
від 15 січня 2019 року №915/870/18, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та не досліджено зібрані у справі докази.
Суди попередніх інстанцій не обґрунтували необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту на майно відповідача з урахуванням того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права ТОВ «ФК ««Інвест Хаус», та відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є  накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Суди встановили, що між сторонами  існує спір пор застосування наслідків недійсності правочину та стягнення  з ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2  коштів у загальній сумі 5 700 000 грн.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що нежитлова будівля під літерою «Б-3» загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» на праві приватної власності.
Підставою для державної реєстрації права власності на вищезазначене нежитлове приміщення за ТОВ «ФК ««Інвест Хаус» стала постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 462/4045/15. Даною постановою витребувано із володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2   на користь ТОВ «ФК ««Інвест Хаус», яке є правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», нежитлову будівлю під літерою «Б-3», загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту, ОСОБА_1 указувала те, що відчуження відповідачем спірного майна, яке витребувано з володіння позивачів на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» може істотно утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність інформації про фінансовий стан відповідача та наявності коштів на його рахунках, сума яких відповідала б заявленим позовним вимогам.
Обраний судом захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
Апеляційним судом встановлено, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог. 
Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що оскаржувані судові рішення у справі ухвалені без урахування висновку, викладеного у постановахВерховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18 та від 15 січня 2019 року №915/870/18, оскільки, висновки, зазначені у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, суд виходив із конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд не приймає до уваги, оскільки постанова, на яку посилається заявник, не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 389 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. 
Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень за наслідками розгляду позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «ФК ««Інвест Хаус», третя особа - ПАТ «Банк «Київська Русь» про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів,  Залізничним районним судом м. Львова від 20 липня 2021 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та скасовано арешт, накладений ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року на нежитлову будівлю під літерою «Б-3», загальною площею 698,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Даних щодо скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2021 року Єдиний державний реєстр судових рішень не містить. 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 січня 
2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від  02 серпня 
2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький
 
                                                                                                      І. В. Литвиненко