ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 р. 	Справа № 520/14055/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. 
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 13.08.21 року у справі № 520/14055/21
за позовом          ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3      
до                       Харківської міської ради Харківської області                                 
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №520/14055/21 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач-1), ОСОБА_2 (далі - позивач-2),   ОСОБА_3 (далі - позивач-3) до Харківської міської ради Харківської області (далі - відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.
11.08.2021 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, вмотивована тим, що позивачам належать на праві приватної власності квартира, в якій він проживає за адресою: відповідно до адрес зазначених в позові.
Зазначає, що багатоповерхові будинки за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 мають спільний внутрішній двір, прибудинкову територію та мають один в`їзд/виїзд до внутрішнього двору та відповідно єдиний можливий спосіб під`їзду власним транспортом безпосередньо до будинку.
У червні 2020 року, на в`їзді/виїзді до внутрішнього двору багатоповерхових будинків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 невідомими мешканцями вказаних будинків, з метою використання внутрішнього двору виключно для обмеженого коло осіб та паркування виключно їх транспортних засобів у внутрішньому дворі, було незаконно встановлено металеві ворота (з функцією автоматичного відкривання/закривання без можливості ручного відкривання). На переконання позивача, незаконне встановлення металевих воріт на в`їзді/виїзді до внутрішнього двору багатоповерхових будинків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 порушує права позивача, мешканців вказаних будинків, порушує вимоги Конституції України, обмежує право вільного користування спільною сумісною власністю, право вільного пересування та безпечного користування автомобільними дорогами.
Просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити будь-яким особам здійснювати будь-які дії пов`язані з користуванням воротами біля будинку по пров. Вірменському, б. 1/3, АДРЕСА_1 , в тому числі закривати, відкривати, підтримувати тощо, в тому числі вчиняти дії з користування воротами в ручному режимі, шляхом користування пультом іншими будь-якими способами; встановити ворота біля будинку по АДРЕСА_4 у відкритому режимі шляхом фіксації металевим ланцюгом та замком до основи металевого паркану та заборонити здійснювати їх закриття, прикриття будь-яким особам у будь-який спосіб; відключити ворота біля будинку по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 від електричної мережі шляхом відключення електричної апаратури управління металевих воріт, яка знаходиться в металевому ящику біля металевих воріт, від електричної мережі та заборонити будь-яким особам приєднувати, підключати металеві ворота до електричної мережі у будь-який спосіб.    
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі № 520/14055/21 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, способом, визначеним заявником.
Позивач-1, ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність її вимогам ст. 150 КАС України, просить ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач визнав та встановив той факт, що встановлення металевих воріт здійснено всупереч закону та вони підлягають демонтажу, про що було надано відповідні листи, а також виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення «Про звільнення території міста Харкова від самовільно встановлених об`єктів» від 10.02.2021 року № 67, однак жодних дій в напрямку виконання рішення не здійснюється, та як наслідок не припиняється порушення та відновлення прав позивачів. Наявність незаконно встановлених воріт на єдиному в`їзді до двору та під`їзду будинку обмежує право вільного, безперешкодного користування спільною сумісною власністю, право вільного пересування та безпечного користування автомобільними дорогами та ін., що свідчить про триваюче порушення прав, свобод позивача. Також позивач зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову не дублюють позовні вимоги та не вирішують спір по суті, оскільки виконанням ухвали не буде демонтування встановлених воріт. За таких підстав, позивач зазначає про наявність всіх необхідних умов для вжиття заходів забезпечення позову на підставі п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Приймаючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх обґрунтувань для задоволення заяви.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто ч. 2 ст. 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" передбачено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Таким чином, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Колегія суддів зазначає, що розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, суд має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
Згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Так, ч. 2 ст. 151 КАС України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Таким чином, основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Враховуючи доводи позивача з питання забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.
Вимоги заяви про забезпечення позову та доводи апеляційної скарги фактично зводяться до бездіяльності Харківської міської ради щодо виконання рішення виконавчого комітету «Про звільнення території міста Харкова від самовільно встановлених об`єктів» від 10.02.2021 року №67. 
Однак, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності бездіяльності Харківської міської ради. Крім того, встановлення ознак протиправності бездіяльності відповідача є неприпустимим на даній стадії судового процесу, а також протирічать позовним вимогам про зобов`язання Харківську міську раду звільнити, шляхом демонтажу, територію міста Харків від незаконно встановленого об`єкту, а саме металевих воріт, паркану, визначених у пунктах 51, 52, 54, 55 Додатку 1 рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про звільнення території міста Харкова від самовільно встановлених об`єктів» від 10.02.2021 №67.
Колегія суддів зазначає, що у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено жодних беззаперечних доводів, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
При цьому, доводи заяви про забезпечення позову фактично співпадають з доводами самого позову, а зазначені в заяві про забезпечення позову обставини підлягають з`ясуванню виключно під час розв`язання спору по суті.
Враховуючи ту обставину, що позивач не навів обґрунтованих підстав для вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 150 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.
Крім того, колегія суддів вважає, що виходячи з предмету спору та обставин даної справи, у разі задоволення позову відновлення прав та законних інтересів позивачів очевидно у повному обсязі може бути здійснено після набрання судовим рішенням законної сили, у зв`язку з чим забезпечення позову не є необхідним у даній справі.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі №520/14055/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року у справі № 520/14055/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський   	
Постанова складена в повному обсязі  15.11.21 р.