П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2533/21	

Категорія: 111030000          Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 18.05.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі за позовом агрофірми "ЕВРІКА" (товариство з обмеженою відповідальністю) до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року агрофірма "ЕВРІКА" (товариство з обмеженою відповідальністю) (далі ТОВ) звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області про:
-          визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС в Одеській області від 16 листопада 2020 року №5636-п про проведення фактичної перевірки агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) (код ЄДРПОУ 20934070);
-          визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2020 року №4369/15-32-09-01-30.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що паливні баки транспортних засобів не є місцями зберігання, на які є обов`язковим отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). 06 квітня 2020 року та 21 квітня 2020 року позивачем було придбано дизельне пальне та одразу здійснено заправку транспортних засобів позивача, тобто поміщено дизельне пальне одразу в паливні баки транспортних засобів, тобто відсутні ознаки зберігання пального в ємностях для зберігання пального. Отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Отже ємності, зокрема паливні баки транспортних засобів не є місцем зберігання пального та ємністю для зберігання пального в розумінні ст. 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Вказує, що акцизна накладна не видається позивачу, як покупцю пального, та складається самостійно постачальником пального. Позивач не має можливості та правових підстав впливати на зміст та порядок заповнення акцизної накладної, перевіряти чи погоджувати порядок її складення. Формою та порядком заповнення акцизної накладної не передбачено граф для відображення операцій відвантаження пального з акцизного складу пересувного безпосередньо до паливного баку. 06 квітня 2020 року позивач не здійснював приймання пального в резервуари, а здійснив заправку транспортних засобів, а по факту використання пального замовив повторну заправку транспортних засобів, яка відбулася 21 квітня 2020 року. Ані укладений позивачем із ТОВ "ЄВРОСТАНДАРТ" договір №1282 поставки нафтопродуктів, ані видаткові накладні не містять відомостей про замовлення позивачем розвантаження пального в резервуари для зберігання пального. На балансі платника податків знаходиться 27 транспортних засобів та одиниць сільськогосподарської техніки, котрі заправляються дизельним паливом.
Відповідач позов не визнав, посилаючись на зміст акта перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30 листопада 2020 року вказував, що неможливо розлити пальне об`ємом 8 989 літрів (яке було отримано однією партією згідно акцизної накладної та ТТН) у паливні баки загальним об`ємом 7 905 літрів. Щодо твердження позивача про повторну заправку зазначає: дане зазначення не підтверджуються ніякими доказами, а посилання на зведений обліковий лист тракториста-машиніста від 30 квітня 2020 року №2020-040001 лише зазначає вид робіт, які проводились 21 квітня 2020 року без зазначення конкретної кількості використаного під час даних робіт об`єму пального, а якщо неможливо дослідити об`єм використаного пального, то незрозуміло, на яких підставах позивач посилаються на використання 1 058 літрів залишків для повторної заправки (при цьому, дані математичні вичислення робляться в "ідеальних умовах", тобто коли ми уявляємо, що паливні баки техніки були повністю порожніми); сам факт повторної заправки вже наголошує на зберіганні пального об`ємом 1 058 літрів з моменту придбання палива до саме моменту повторної заправки; якщо уявити, що повторна заправка проводилась з пересувного акцизного складу ТОВ "Євростандарт" (продавець пального), то дана обставина також підлягає сумніву так як відповідно до зазначених вище листів тракториста-машиніста відповідні види господарських робіт 21 квітня 2020 року могли тривати від 3 до 8 годин в залежності від використаної в той день і техніки, а доказів очікування/заправлення інших технічних засобів продавцем впродовж 8 годин позивачем не надано. Отже, через неможливість здійснити розлив отриманої партії пального безпосередньо паливні баки 21 квітня 2020 року, позивачем здійснювалось зберігання залишків пального у розмірі 1 058 літрів, для чого у позивача як раз були наявні відповідні резервуари, ліцензії на зберігання пального у яких були отримані 21 травня 2020 року.
21 квітня 2021 року до суду від позивача за вх.№ЕП/11260/21 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що не погоджується із зазначеними відповідачем у відзиві посиланнями. Вказує, що лист ДПС України від 26 травня 2020 року №8215/7/99-00-17-02-01-17 про виявлення 18861 суб`єкта господарювання, які здійснюють діяльність по зберіганню пального, не маючи ліцензії, на який посилається відповідач у відзиві, так чи інакше не вказаний, як підстава проведення перевірки в наказі, який оскаржується. Отже не можна вважати, що підставою для проведення перевірки була податкова інформація. Зазначає, що якщо відповідач посилається на те, що позивачем не здійснювалася дозаправка із пересувного акцизного складу, бензовозу, саме відповідач має довести зазначені обставини, а не позивач. В той же час, крім загального заперечення з цього приводу, відповідачем не наведено жодних належних доказів на спростування позиції позивача. Факт приймання надлишків пального в ємності для зберігання пального відповідачем не доведено. Під час роботи сільськогосподарської техніки, яка в подальшому дозаправлялась, здійснювалася заправка інших транспортних засобів, тобто бензовоз не знаходився під простоєм, а тому жодних додаткових записів про час перебування транспортного засобу на території позивача не проставлено, і законом не вимагається внесення зазначених записів до ТТН.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року позов агрофірми "ЕВРІКА" (товариство з обмеженою відповідальністю) – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 24 грудня 2020 року №4369/15-32-09-01-30.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) судовий збір у розмірі 7 500 грн.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем не надані первинні документи на підтвердження відсутності пального у паливних баках автомобілів станом на дату придбання/приймання палива, відповідно, технічної спроможності розлити в баки сільськогосподарської та автомобільної техніки загальним об`ємом 7 905 дизельне пальне в обсязі 8 989 літрів. Отже, через неможливість здійснити розлив отриманої партії пального безпосередньо паливні баки, позивачем здійснювалось зберігання залишків пального у розмірі 1 058 літрів у відповідних резервуарах, ліцензії на зберігання пального у яких були отримані лише 21 травня 2020 року.
У відзиві агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Агрофірма "ЕВРІКА" (ТОВ) (код ЄДРПОУ 20934070) зареєстроване 24 січня 1997 року та взяте на облік в контролюючих органах 04 березня 1997 року, та перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області.
Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.28 Вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур; 01.30 Відтворення рослин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 10.32 Виробництво фруктових і овочевих соків; 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.
ГУ ДПС в Одеській області 16 листопада 2020 року прийнято наказ №5636-п "Про проведення фактичної перевірки агрофірма "ЕВРІКА" (ТОВ) (код ЄДРПОУ 20934070)".
На підставі вищевказаного наказу була проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої 30 листопада 2020 року складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС №2336/15-32-09-01-25/20934070, яким встановлено порушення агрофірмою "ЕВРІКА" (товариство з обмеженою відповідальністю) ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", відповідальність за яке передбачене ст. 17 цього Закону.
Так, висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що з інформаційних систем (баз даних) контролюючого органу отримана інформація що згідно зареєстрованих акцизних накладних від 06 квітня 2020 року та 21 квітня 2020 року, в порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями), юридичною особою агрофірма "ЕВРІКА" (ТОВ) (код ЄДРПОУ 20934070), було придбано, отримано та здійснювалось зберігання палива дизельного (код 2710194300) в кількості (об`єм, обсяг) 4 056,03 літрів та 8 989 літрів відповідно, в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), а саме за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вулиця Заводська, будинок 20, що підтверджується видатковими накладними (№3309 від 06 квітня 2020 року, №3935 від 21 квітня 2020 року) та товарно-транспортними накладними (№УЕ-00003309/1 від 06 квітня 2020 року, №УЕ-00003935/1 від 21 квітня 2020 року) наданими підприємством.
Не погоджуючись з висновками вищевказаного акту позивачем до ГУ ДПС в Одеській області 14 грудня 2020 року були подані заперечення, у відповідь на які ГУ ДПС в Одеській області листом від 22 грудня 2020 року №808/КПР/15-32-09-01-13 зазначено, що висновки, викладені в акті перевірки є обґрунтованими та відповідають вимогам діючого законодавства.
На підставі зазначеного акту перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30 листопада 2020 року, ГУ ДПС в Одеській області 24 грудня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №4369/15-32-09-01-30 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500 000,00 грн. 
Позивачем до суду надано договір №1282 поставки нафтопродуктів від 28 січня 2020 року, укладений між ТОВ "ЄВРОСТАНДАРТ" (постачальник) та агрофірмою "ЕВРІКА" (ТОВ) (покупець), на підставі якого позивачем було придбано:
-          4 018 літрів дизельного палива (код УКТ ЗЕД 2710194300) згідно товарно-транспортної накладної №УЕ-00003309/1 та видаткової накладної №3309 від 06 квітня 2020 року;
-          8 963 літрів дизельного палива (код УКТ ЗЕД 2710194300) згідно товарно-транспортної накладної №УЕ-00003935/1 та видаткової накладної №3935 від 21 квітня 2020 року.
На підтвердження того, що придбане вищевказане паливо позивачем за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вулиця Заводська, буд.20 не зберігалось, а одразу здійснювалась заправка ним транспортних засобів (сільськогосподарської техніки) позивача, останнім надано до суду:
- карточки №697 складського обліку матеріалів форми №М-17 агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) та складського обліку матеріалів за ємностями №1 та №2 період квітень 2020 року – травень 2020 року ;
- інвентаризаційні відомості про залишки палива в баках транспортних засобів станом на 31 березня 2020 року, 30 квітня 2020 року, 31 травня 2020 року, 30 червня 2020 року, 31 липня 2020 року та 31 серпня 2020 року;
-          зведені облікові листи тракториста-машиніста;
-          зведені подорожні листи автотранспортних засобів за квітень 2020 року;
-          зведений обліковий лист машиніста-оператора дощувальних машин №2020-040016 від 30 квітня 2020 року;
-          журнал обліку мотогодин навантажувачів №04/2-2020 от 30 квітня 2020 року;
-          наказ №1/1 від 14 січня 2020 року агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) про встановлення нормативів витрат палива при виконанні сільськогосподарських та навантажувальних робіт на 2020 рік;
-          підсумкову відомість списування палива станом на 01 листопада 2020 року;
-          докази придбання та орендування агрофірмою "ЕВРІКА" (ТОВ) сільськогосподарської техніки та транспортних засобів;
-          довідку №72 від 03 лютого 2020 року Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району;
-          довідку від 13 лютого 2020 року Староказацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області;
-          договір оренди агрофірмою "ЕВРІКА" (ТОВ) (орендар) у Молодіжненської сільської ради (орендодавець) земельної ділянки від 11 грудня 2019 року;
-          витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 193962376 від 19 грудня 2019 року;
-          довідку агрофірми "ЕВРІКА" (ТОВ) про розподіл площі полів;
-          договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та агрофірмою "ЕВРІКА" (ТОВ) (орендар) від 01 січня 2015 року з додатками;
-          інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно №56146519 від 29 березня 2016 року;
-          договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 (орендодавець) та агрофірмою "ЕВРІКА" (ТОВ) від 01 січня 2014 року;
-          накази про прийняття на роботу в агрофірму "ЕВРІКА" (ТОВ) та переведення на посаду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до суду не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача про те, що придбане ним пальне було одразу ж заправлене у наявні в позивача транспортні засоби та техніку. Посилання відповідача на те, що факт повторної заправки позивачем транспортних засобів 21 квітня 2020 року свідчить про зберігання пального об`ємом 1 058 літрів з моменту придбання палива до моменту повторної заправки суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини у акті фактичної перевірки №2336/15-32-09-01-25/ НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року не встановлені та є по суті припущеннями відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 14 ПК України, ст.ст. 1, 7, 15, 17 Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481/95), в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Відповідно до ч.8 ст. 15 Закону №481/95 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (ч.10 ст. 15 Закону №481/95).
Згідно п.7 ч.1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Разом з тим, згідно ч.ч.39-42 ст. 15 Закону № 481/95 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
З наведеного вбачається, що Закон №481/95 покладає обов`язок на суб`єкта господарювання отримувати ліцензію на право зберігання пального тільки щодо стаціонарних об`єктів зберігання пального, адже із змісту переліку документів, необхідних для отримання ліцензії, вбачається, що такі неможливо надати для пересувних ємностей та транспортних засобів, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).
Положення ч. ч. 1-2 ст. 17 Закону №481/95 передбачають, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень (абз.8 ч.2 ст. 17 Закону №481/95).
Отже, для застосування передбаченої цією статтею санкції необхідне надання контролюючим органом беззаперечних доказів зберігання суб`єктом господарювання пального та відсутність у нього відповідної ліцензії за умови існування обов`язку з її отримання.
Відповідно до абз.абз.52, 56 ст. 1 Закону №481/95 місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що Закон №481/95 не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального. Не визначає законодавець і граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається "зберігання пального". У свою чергу саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального.
Крім іншого, в індивідуальній податковій консультації, наданій Державною фіскальною службою України 15 серпня 2019 року за №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, зазначено, що у розумінні Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію лише для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.
У п.п.14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України наведено визначення акцизного складу - це:
а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.
Наведеною вище нормою закону визначено, що не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.
Колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що позивач провадить господарську діяльність у сільськогосподарському сегменті, сезон придбання пального припадав на період ведення польових робіт, кількість одиниць техніки позивача та показник загальної ємності баків цієї техніки відповідає обсягу придбаного пального та потреби поточної виробничої діяльності позивача, та поза будь-яким розумним сумнівом об`єктивно виключає зберігання пального понад розміщення у баках транспортних засобів позивача.
Відповідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стосовно доводів апелянта про те, що придбаний об`єм дизельного палива неможливо було розлити у паливні баки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт зберігання позивачем пального у стаціонарних ємностях.
Крім того, висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про наявність надлишку пального ґрунтуються на арифметичних розрахунках відповідача, що, на думку колегії суддів, є недостатнім для висновку про зберігання пального на території підприємства без отримання ліцензії. 
З урахуванням того, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії, взагалі не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у спірних правовідносинах, з врахуванням напрямків господарської діяльності підприємства і наявної у користуванні позивача техніки, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.