Справа № 409/1323/21 
Провадження № 22-ц/810/779/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – Приватне акціонерне товариство «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», третя особа – Центр надання адміністративних послуг Білокуракинської селищної ради,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 серпня 2021 року, постановлену Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію визнано неподаною і повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу, посилаючись неправильне застосування вимог ст. 175, 185 ЦПК України привело до безпідставного залишення позовної заяви позивача без руху та її поверненню.
В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що вимоги пред`явлені судом до позовної заяви позивача є такими, що не відповідають діючому процесуальному законодавству, на стадії прийняття заяви суд не оцінює достатність підстав для звернення з позовом саме до цієї особи, підстави залучення третьої особи, обґрунтованість та достатність позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» про скасування рішення та запису про державну реєстрацію, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 22 червня 2021 року про залишення позовної заяви без руху, у встановлений судом строк, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом 5 днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, якими судом вказано: позивач звертається до суду із позовом до ПАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», проте просить суд скасувати рішення державного реєстратора Сватівської РДА, який не є учасником справи; відсутність підстави залучення в якості відповідача ПАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон», позовні вимоги, які позивач заявляє до цього відповідача; підстави залучення в якості третьої особи ЦНАП Білокуракинської селищної ради; чи звертався позивач до державного реєстратора щодо скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також уточнити позовні вимоги.
Надано строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків (а.с. 5).
Повертаючи заяву позивачу ухвалою від 16 серпня 2021 року, суд послався на те, що позивачем отримано ухвалу про залишення позовної заяви без руху 30 червня 2021 року та не усунуто у визначений судом 10-денний строк її недоліки.
Проте, переглядаючи ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, враховуючи норми ст. 177, 185 ЦПК України, не уточнення позовних вимог не є підставою для його залишення без руху, так як це є предметом стадії судового розгляду, а не стадії відкриття провадження у справі, на що суд помилково не звернув належної уваги.
Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зазначено, що у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову, що конкретно вимагає позивач, підставу позову: чим він обґрунтовує свої вимоги, і зміст вимоги, який спосіб захисту свого права він обрав. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних, і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.
Таким чином, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, а відсутність у позові підстав щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи ЦНАП Білокуракинської селищної ради також не може бути підставою для залишення позову без руху та повернення позовної заяви, оскільки питання щодо суб`єктного складу учасників справи вирішується судом після відкриття провадження.
Аналіз зазначених вище дій суду свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав позивача на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 серпня 2021 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 серпня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 05 жовтня 2021 року.

Судді: