Ухвала
Іменем України 
18 жовтня 2021 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 607/5242/21
провадження № 51-4881ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської 
області від 20 квітня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду 
від 07 липня 2021 року,
встановив:
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 20 квітня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України 
до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 07 липня 2021 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінено. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог                          п. 4 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, 
яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни               судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального 
закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно                 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції 
з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Крім того, захисник в обґрунтування незаконності оскаржених судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, касаційна скарга захисника не містить доводів на обґрунтування незаконності оскарженої ухвали з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 
ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412, 413 цього Кодексу, 
на що він вказує як на підстави для скасування зазначеного судового рішення. 
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає чи бажає                        він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги
без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 07 липня 2021 року щодо засудженого 
ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                      ОСОБА_3