П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 522/16179/21	

Головуючий І інстанції Бондар В.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2021р. (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 28.08.2021р.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - 
В С Т А Н О В И В:
28.08.2021р. ГУ ДМС в Одеській області звернулося до Приморського районного суду м.Одеси із адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1 , в якому просило суд затримати відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 28.02.2022р. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2021р. працівниками ГУ ДМС в Одеській області (спільно з співробітниками УСБУ в Одеській області, а також МІПОЛ в Одеській області), під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів за адресою: «Промринок 7 км», Овідіопольський район, Одеська область було виявлено громадянина Афганістану - ОСОБА_1 та доставлено до приміщення ГУ ДМС в Одеській області. Як зазначає позивач, відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні та прибув на територію України у 2017р. нелегально. 20.08.2018р. відповідач звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте, за результатом розгляду даної заяви, прийнято рішення від 27.04.2020р. про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Так, 01.07.2021р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №125 про примусове повернення відповідача в країну походження у термін до 05.07.2021р. Разом із тим, громадянин Афганістану ОСОБА_1 не виїхав та ухиляється від виконання рішення. 28.08.2021р. відповідача повторно виявлено співробітниками УСБУ в Одеській області та було доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області. У той же день, за порушення ч.1 ст.203 КУпАП щодо відповідача складено протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до протоколу затримання серії МОД №000130 відповідача затримано на підставі ч.2 ст.263 КУпАП.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2021 року позов ГУ ДМС в Одеській області - задоволено та затримано громадянина Афганістану ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 28.02.2022р. з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник громадянина Афганістану ОСОБА_1 - адвокат Самойлюк В.В. 16.09.2021р. подав апеляційну скаргу (засобами поштового зв`язку), в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
28.09.2021р. матеріали даної справи, разом із зазначеною апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2021р. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2021р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
02.12.2021р. ГУ ДМС в Одеській області подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Колегія суддів бере до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. №211, зважаючи на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020р. №392, постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020р. №641, постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 26.08.2020р. №760, постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. №641» від 13.10.2020р. №956, постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020р. №1236 та інших, для запобігання поширенню на всій території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020р. по 31.12.2021р. встановлено карантин.
Також, судова колегія враховує рекомендації Ради суддів України (затв. рішенням Ради суддів України від 17.03.2020р. №19), згідно з якими з метою убезпечити населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендовано, на період карантину по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
01.07.2021р. під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області, спільно із співробітниками УСБУ в Одеській області, а також МІПОЛ в Одеській області за адресою: «Промринок 7 км», Овідіопольський район, Одеська область виявлено відповідача - громадянина Афганістану ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та доставлено до приміщення ГУ ДМС в Одеській області.
Відповідно до пояснень громадянина Афганістану ОСОБА_1 від 01.07.2021р., він прибув до України в 2017р. «нелегально», а паспортний документ громадянина Афганістану для виїзду за кордон втратив. 
01.07.2021р. за порушення правил перебування іноземців в Україні (проживання без документів на право проживання в Україні), відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, щодо відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №005133 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.07.2021р. ПН МОД №005191 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
01.07.2021р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №125 про примусове повернення громадянина Афганістану ОСОБА_1 в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 05.07.2021р.
Вказане рішення відповідач добровільно не виконав та територію України до 05.07.2021р. не покинув.
01.07.2021р. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №32 про заборону в`їзду в Україну громадянину Афганістану ОСОБА_1 терміном на 3 (три) роки.
28.08.2021р. за порушення правил перебування іноземців в Україні (проживання без документів на право проживання в Україні), відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №005611 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 28.08.2021р. ПН МОД №005669 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
У той же день, посадовими особами позивача було складено протокол серії МОД №000130 про адміністративне затримання громадянина Афганістану ОСОБА_1 .
Наведені вище обставини і стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосувати до громадянина Афганістану ОСОБА_1 найбільш суворого заходу, передбаченого ч.11 ст.289 КАС України, як затримання з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 11.02.2022р.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися із висновками, наведеними судом першої інстанції, та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 29 Конституції України передбачено те, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. При цьому, ніхто не може заарештований або триматися під вартою інакше як вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.
За приписами ч.1 цієї статті, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) чи за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним ч.1 ст.289 КАС України, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у т.ч. протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або ж особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (ч.1 ст.289 КАС України).
Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у т.ч. прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Таким чином, за наведених вище правил ст.289 КАС України, відносно іноземця, щодо якого поданий позов про його примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення  або якщо існує ризик втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Як визначено ч.13 ст.289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналогічні положення визначено також п.6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012р. №353/271/150).
Відповідно до п.1 «Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» (затв. постановою Кабінету Міністрів України   від 17.07.2003р. №1110), пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що, у свою чергу, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у т.ч. прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
На виконання абз.3 п.3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону №3773-VІ та Типового положення №1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом МВС України від 29.02.2016р. №141 затверджено «Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні».
Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції №141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законом порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у т.ч. прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пункт тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на 18 (вісімнадцять) місяців.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення може бути подано виключно щодо особи, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення, або принаймні, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення. При цьому, підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, щодо якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.
Між тим, як встановлено колегією суддів, 28.08.2021р. ГУ ДМС в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про його примусове видворення.
Як свідчать матеріали справи, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.09.2021р. по справі №522/16180/21 вказаний вище позов ГУ ДМС в Одеській області було задоволено повністю. Примусово видворено за межі території України відповідача та допущено негайне виконання рішення.
Проте, як встановлено з матеріалів справи, відповідач, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, яка, в свою чергу, була задоволена постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021р., а рішення районного суду від 02.09.2021р. у справі №522/16180/21 - відповідно було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні вищезазначеного позову ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення - відмовлено.
Відповідно, а ні до суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів прийняття відносно громадянина Афганістану ОСОБА_1 рішення про його примусове видворення, а офіційні відомості в Єдиному державному реєстрі судових рішень про таке рішення - відсутні. 
Разом із тим, підставою затримання відповідача ГУ ДМС в Одеській області зазначило лише необхідність забезпечення його примусового видворення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що згідно з листом Представництва Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні від 25.08.2021р., УВКБ ООН закликало всі країни дозволити особам, які покидають Афганістан, в`їхати на їхні території та забезпечити дотримання принципу недопущення висилки в усіх випадках, включаючи недопущення відмови на кордоні. Аналогічний підхід застосовується до тих осіб, які уже знаходилися в країнах притулку до початку останньої фази ескалації насильства в Афганістані. Стосовно осіб, чиї заяви були відхилені до останніх подій в Афганістані, поточна ситуація в цій країні може зумовлювати факт зміни обставин, який необхідно враховувати в разі подачі нової заяви про надання захисту. Позиція також підкреслює, що з огляду на нестабільність ситуації в Афганістані, УВКБ ООН не вважає доречним відмовляти у наданні міжнародного захисту громадянам Афганістану та особам, які раніше постійно проживали в цій країні, на підставі альтернативи втечі чи переміщення всередині країни.
Як рекомендація щодо неповернення, закликає спільноту застосувати мораторій на примусове повернення до Афганістану, який має діяти до стабілізації ситуації в вказаній країні, допоки, згідно з оцінками, ситуація там не зміниться таким чином, що дозволить біженцям повернутися на батьківщину в умовах безпеки і поваги людської гідності. УВКБ ООН також вважає, що буде недоречним примусово повертати громадян Афганістану або осіб, які раніше постійно проживали в цій країні, у країни регіону, з огляду на те, що такі країни як Іран і Пакистан десятиліттями з готовністю приймали переважну більшість загальної чисельності афганських біженців у світі.
Підсумовуючи, колегія суддів, з урахуванням вищевикладених обставин, доходить висновку, що на даний час підстави для задоволення даного позову - відсутні.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення ст.ст.9,29 Загальної декларації прав людини 1948р. та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966р., ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
За змістом п. «f» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Стаття 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». 
Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи, наприклад, обов`язку скласти протокол або повідомити близьких особи, або як в даному випадку забезпечити участь перекладача та адвоката у разі необхідності.
Згідно з п.103 рішення Європейського суду з прав людини від 17.04.2014р. «Справа Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014р. (№ 50264/08), тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.
Європейський суд наголосив, що відповідно до п.1 ст.5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує п.1 ст.5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2003р. №12-рп/2003).
Вищенаведене свідчить про те, що затримання відповідача, у даному конкретному випадку, зважаючи на серйозність заходу та ситуацію в країні походження, не є виправданим та належним. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.289,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2021р. - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 03.12.2021р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко