Дата документу 19.10.2021 Справа № 325/421/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 325/421/18 Головуючий у 1-й інстанції: Апалькова О.М.
Провадження №22-ц/807/3317/21         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
19 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кримської О.М.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кухарева Володимира Валентиновича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кухарева Володимира Валентиновича звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року в сумі 141521,28 гривень. Крім того, позивач просив стягнути судові витрати у розмірі 2122,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.06.2013 року ПАТ Банк «ТРАСТ» отримав від ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення договору №R101.001-TEK.0027630, в якій Відповідач пропонував Позивачу надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано Відповідачу кредит в розмірі 42 194,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 13.06.2018 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 16,49% річних та 1,37% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом.
13.06.2013 року ПАТ Банк «ТРАСТ» виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі та надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 42 194,00 грн. Відповідач в свою чергу не виконав взяті на себе зобов`язання перед Позивачем і порушив умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Станом на 01.03.2018 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 141521,28 грн., яка складається з: 36889,21 грн. сума заборгованості за кредитом; 13003,17 грн. заборгованість по відсоткам; 26012,70 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом; 65616,20 грн. заборгованість за пенею. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 141521,28 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 2122,82 грн.

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року позов ПАТ Банк «ТРАСТ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ» суму заборгованості за кредитним договором № R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року у розмірі 75905,08грн., а саме: 36889,21 грн. заборгованість за кредитом; 13003,17 грн. - заборгованість по відсоткам; 26012,70 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ»(Код ЄДРПОУ 35371070, МФО 300001, Банк отримувача: Національний банк України, код отримувача 35371070, рахунок 32070117101026) судовий збір у сумі 1146,32 гривні.

Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, винести нову постанову, якою позовні вимоги ПАТ Банк «ТРАСТ» задовольнити частково, стягнувши з нього заборгованість за кредитом в сумі 32456,32 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 13003,17 грн., в частині стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі - 26012,70 грн. - відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення по справі не застосував норми статей 1 та 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка діяла на момент укладання кредитного договору та незаконно стягнув з відповідача на користь Банку заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 26012,70 грн. Окрім того, апелянт вказував на те, що на його думку банком невірно встановлена сума заборгованості за тілом кредиту, за його підрахунком вона складає 32 456,32 грн, а не 36889,21 грн., як вказав банк.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 141521,28 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. п.1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2013 року ПАТ Банк "ТРАСТ" отримав від ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення договору № R101.001-TEK.0027630, в якій Відповідач пропонував Позивачу надати йому споживчий кредит, про що свідчить заява про надання кредиту на споживчі цілі (а.с. 20).
Частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано Відповідачу кредит в розмірі 42 194,00 грн.
Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 13.06.2018 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 16,49% річних та 1,37% щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 60 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом, що підтверджується додатками №1, №2 до договору № R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року (а.с 21-22).
13.06.2013 року ОСОБА_1 отримано кредит, що підтверджується меморіальним ордером №Loan-33161 від 13.06.2013 року про перерахування коштів (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України сторони уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, тому ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 1.4 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі договір змішаний договір, укладений між кредитором та клієнтом в порядку, визначеному ст.638 ЦК України шляхом акцепту кредитором Заяви (оферти), який включає в себе елементи договору банківського рахунку фізичної особи договору про відкриття поточного рахунку фізичної особи з використанням платіжної картки (в залежності від обраного клієнтом типу рахунку, про що зазначається у заяві) і кредитного договору. Договір включає в себе в якості складових та невід`ємних частин ці Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, Тарифи ПАТ Банк «ТРАСТ» на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, Графік платежів, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютно значення подорожчання кредиту, Заяву про надання кредиту на споживчі цілі.

Відповідно до п. 2.2.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі у клієнта виникає обов`язок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО.

Порядок погашення заборгованості по кредиту, який відповідач зобов`язався сплачувати, встановлений п.З Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід`ємною частиною кредитного договору № R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року.

Пунктом 3.2.5 даних умов встановлено, що заборгованість по кредиту погашається в строки та в сумах, які вказані в графіку платежів, який дійсний в редакції до здійснення часткового дострокового чи повного дострокового погашення.

Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі за несвоєчасне виконання зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 (нуль цілих три десятих) процента від суми прострочених зобов`язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується Кредитором на підставі договірного списання з рахунку клієнта після повного погашення ним суми простроченої заборгованості.

Однак, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання перед позивачем чим порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року, суд першої інстанції виходив із наданих доказів, зокрема: умовами надання та обслуговування кредиту, графіком погашення заборгованості та розрахунком заборгованості.
Суд першої інстанції вірно встановив, що розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 01.03.2018 року складає 36889,21 грн, а також те, що заборгованість за відсотками, нарахування яких передбачено п.2.5 заяви про надання кредиту на споживчі цілі та додатком №1 до договору, скаладає 13003,17 грн.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо застосування статті 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею у розмірі 65616,20 грн, суд першої інстанції врахував те, що статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Матеріалам справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований у с. Хомутове Новоазовського району Донецької області (а.с.7-10).

У п. 11 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, вказаний населений пункт с. Хомутове Новоазовського району Донецької області.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 за невиконання своїх обов`язків зобов`язаний сплатити суму пені, нарахованої за період з 01.03.2017 року по 01.03.2018 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильного застосував ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовив у задоволені позовних вимог Банку в цій частині.

Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за комісією, то слід зазначити про таке:
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов' язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті і, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пунктами 3.1.1, 3.2.2.2 та 3.2.2.6 Умов кредитного договору передбачено сплату щомісячної комісії, планової щомісячної комісії, яка згідно розрахунку включається до суми щомісячного платежу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що пункти 3.1.1, 3.2.2.2 та 3.2.2.6 договору кредиту є несправедливим, суперечить положенням частини п`ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору внаслідок їх нікчемності.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Таким чином, позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. 

Тому заявлені позивачем вимоги про стягнення комісії на суму 26012,70 грн є нікчемними та не підлягають задоволенню.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції на це уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, рішення суду першої інстанції, в розумінні статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ПАТ Банк «ТРАСТ», а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 892,38 грн., яка складається з: 36889,21 грн.- заборгованість за тілом кредиту та 13003,17 грн. - заборгованість за відсотками. В іншій частині позову слід відмовити.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильного визначення судом першої інстанції суми заборгованості за тілом кредиту, то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості сумніву не підпадає, а апелянтом в свою чергу, не надано для спростування розрахунку заборгованості жодних належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак задовольняючи позовні вимоги ПАТ Банк «ТРАСТ» в сумі 49892,38 гривень, шляхом взаємозаліку сплаченого судового збору апелянтом ОСОБА_1 , ПАТ Банк «ТРАСТ» повинен сплатити ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 613,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (ІПН  НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ»(Код ЄДРПОУ 35371070, МФО 300001, Банк отримувача: Національний банк України, код отримувача 35371070, рахунок 32070117101026) суму заборгованості за кредитним договором № R101.001-TEK.0027630 від 13.06.2013 року у розмірі 49 892,38 гривень (сорок дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні 38 копійок) а саме: 36889,21 грн. заборгованість за кредитом; 13003,17 грн. - заборгованість по відсоткам.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства Банк «ТРАСТ»(Код ЄДРПОУ 35371070, МФО 300001, Банк отримувача: Національний банк України, код отримувача 35371070, рахунок 32070117101026) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 613,60 гивень ( шістсот тринадцять гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 19 жовтня 2021 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кочеткова І.В.	Кримська О.М.