ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року		Справа № 500/3186/21 пров. № А/857/16009/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Большакової О.О., Курильця А.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про зобов`язання відповідача виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску позивача дані про суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9595,30 грн, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року (суддя Баб`юк П.М., м.Тернопіль), 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - Головне управління) в якому просила зобов`язати відповідача виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП) дані про суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9595,30 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач шляхом подання до податкового органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску за 2020 рік, задекларувала до сплати суму єдиного внеску у розмірі 9595,30 грн і тим самим самостійно визначила базу нарахування єдиного внеску, тому згідно норм податкового законодавства, грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню. Зауважує, що позивачем не дотримано порядку подання до контролюючого органу повідомлення про помилкове подання звіту. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як пенсіонер, який отримує пенсію за віком, має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) як ФОП, незалежно від подачі нею звіту у 2020 році, оскільки це не свідчить про її добровільну участь у системі страхування. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 01.12.2012 зареєстрована як  ФОП та перебуває на обліку в контролюючого органу як платник єдиного внеску (а.с.12-13).
Згідно з пенсійним посвідченням від 20.08.1998 серії НОМЕР_1 позивачці призначено пенсію за віком (а.с.11).
ОСОБА_1 08.02.2021 подала до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, в якому визначила до сплати єдиний внесок у розмірі 9595,30 грн (а.с.15-18).
В зв`язку із помилковим направленням вказаного звіту, 05.03.2021 позивач звернулася до Головного управління із заявою про скасування звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб  та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік (а.с.19).
Листом від 05.03.2021 Головне управління повідомило ФОП про те, що суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, що обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком, підлягає сплаті та скасуванню не підлягає (а.с.20-21).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Єдиний внесок це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
У розумінні пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI є платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з частиною другою статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
З 01.01.2017 діяло правило, відповідно до якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, то такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не збільшивши максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII)це положення має таку редакцію: «У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску». Ця редакція чинна з 01.01.2018.
Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, на якій системі оподаткування перебувають.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина друга статті 25 цього Закону).
Разом з тим, Закон №2464-VI передбачає випадки звільнення фізичних осіб підприємців від обов`язку сплати за себе єдиного внеску з урахуванням певних умов, передбачених частиною четвертою статті 4 цього Закону.
До 01.01.2018 дана норма діяла в такій редакції: «Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».
З 01.01.2018 відповідно до змін, внесених Законом №2148-VIII, ця норма викладена у такій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У пункті 4 та 5-1 частини першої статті 4 передбачено таких осіб платників єдиного внеску:

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;
5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за віком та обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільних засадах.
З матеріалів справи видно, що позивач з 20.08.1998 та у період, у якому нею був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік є пенсіонером та отримує пенсію за віком.
Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції ОСОБА_1 у 2020 році була звільнена від сплати єдиного внеску відповідно до положень частини четвертої статті 4 Закону 2464-VI як пенсіонер за віком, що отримує пенсію.
Відповідно до частин першої-третьої статті 10 Закону платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню; особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника за якими подана позивачем звітність щодо суми нарахованого єдиного внеску свідчить про добровільну згоду останньої на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки позивачем договорів, в тому числі будь-яких заяв про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладалося та не подавалося, а подання звітності не є передбаченою законом умовою, на підставі якої особа, що підпадає під дію положень частини четвертої статті 4 Закону може добровільно брати участь у відповідній системі страхування.
Щодо доводів відповідача про наявність механізму відкликання помилково поданого звіту, яким позивач не скористався, то такі спростовуються відсутністю обов`язку у ОСОБА_1 подавати звіт та підписаного ним договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Висновки суду, за яких позивач у разі отримання пенсії може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування незалежно від подачі ним звітів за певний період і визначення у них сум єдиного внеску узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 лютого 2020 року, 4 вересня 2019 року у справі №№240/4809/19, 806/1503/16, відповідно.
Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано на те, що оскільки ФОП є пенсіонером за віком, обрала спрощену систему оподаткування та не подавала жодних заяв до контролюючого органу про добровільну участь зі сплати єдиного внеску, то згідно з частиною четвертою статті 4 Закону на неї не розповсюджується обов`язок зі сплати єдиного внеску.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за №751/28881 (далі - Порядок №422), інтегрована картка платника (надалі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій (пункт 1 розділу ІІ Порядку №422).
З наведених норм Порядку №422 вбачається, що ІКП позивачки міститиме помилкові дані про наявність у неї боргу із сплати єдиного внеску, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління виключити із картки особового рахунку платника єдиного внеску ОСОБА_1 дані про суму єдиного внеску в розмірі 9595,30 грн.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.