ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1257/20                Головуючий суддя І інстанції Садовський К. С.
Провадження № 33/818/92/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Коротенка О.І., а також представників митниці Тиндика М.В. та Тупікової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Коротенка О.І. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 

ОСОБА_1 , 2002 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова, -

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. 
       Також, вилучені згідно протоколу предмети порушення митних правил, загальною вартістю 5459 грн., що знаходяться за зберіганні у коморі Харківської митниці ДФС, повернуто ОСОБА_1 , після здійснення нею належного митного оформлення.
       Поряд з цим з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що  05.09.2019 о 09 год. 20 хв. в МАПП «Харків – Аеропорт» Харківської митниці ДФС під час здійснення митного контролю авіарейса № ТК 1473 сполученням «Стамбул-Харків», гр-ка України ОСОБА_1 з метою митного оформлення, самостійно обрала спрощену форму проходження митного контролю “зелений коридор”, тобто своїми діями заявила, що товарів, заборонених або обмежених до переміщення через митний кордон України та які підлягають обов`язковому декларуванню, або товарів у обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення, не має. Однак, при подальшому митному огляді її багажу з застосуванням технічного засобу митного контролю “Рапіскан”, було виявлено 17 упаковок кави 2-х найменувань загальною вагою 40 кг.: “Trung Nguyen culi Robusta” у кількості 13 упаковок по 3 кг. та “Trung Nguyen nang luong cho nao sang tao” у кількості 4 упаковок по 250 г., що на 36 кг. перевищує відповідно до ст. 378 МК України та ПКМУ від 21.05.2012 № 434 встановлені обмеження до ввезення громадянами на митну територію України харчових продуктів для власного споживання. По даному факту у відношенні гр-ки ОСОБА_1 був складений протокол про ПМП за ознаками ст. 471 МК України, 36 кг. кави “Trung Nguyen culi Robusta” у кількості 12 упаковок по 3 кг. загальною вартістю 5459 грн. на підставі ст.511 МК України вилучені та передані на зберігання до комори Харківської митниці ДФС.

Не погодившись з цим рішенням захисник Кортенко О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що суд не встановив всіх обставин справи та не надав оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України. Посилається на відомості постанови КМУ № 434 та вважає, що заборона встановлена лише за перевищення вартості товару. Також вказує, що суд першої інстанції не застосував фіксацію судового процесу.
Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймала, про час та місце розгляду справи не повідомлялась, копію оскаржуваної постанови не отримувала, а про існування оскаржуваної постанови дізналася випадково лише з реєстру судових рішень 19.03.2020 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Коротенка О.І. в інтересах ОСОБА_1 . 

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Коротенко О.І. пояснив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак уповноважила його захищати її в суді та узгодила з ним свою правову позицію, а тому вважав за можливе розглянути його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники митниці не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги захисника Коротенка О.І. без участі ОСОБА_1 .
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 498 МК України, ст.ст. 268, та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Коротенка О.І. без участі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Коротенка О.І., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив скасувати судову постанову, а також пояснення представників митниці Тиндика М.В. та Тупікової О.О., які заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні митних правил.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, захисником в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України. 
       Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
Зокрема, захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що на час складення адміністративного протоколу ОСОБА_1 була неповнолітньою особою.
Проте, відповідно до вимог ст.. 459 МК України, суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення правопорушення досягли 16-річного віку.
Відповідно до відомостей паспорту ОСОБА_1 (арк. 11) на час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 виповнилось шістнадцять років, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані захисником не оскаржувалися, що свідчить про відсутність підстав вважати дії працівників митниці незаконними та про те, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідали дійсності.
Крім того, Кодекс України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого судами розглядаються справи цієї категорії, не передбачає обов`язку суду здійснювати будь-яку фіксацію судового розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає порушень під час розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Поряд з цим, захисник посилається на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року за № 434 «Про олбясяги та порядок ввезення громадянами на митну територію України харчових продуктів для власного споживання, як на доказ невинуватості ОСОБА_1 .
Проте, відповідно до вимог цієї постанови вбачається, що громадяни можуть ввозити на митну територію України харчові продукти для власного споживання на загальну суму, яка не перевищує еквівалент 200 євро на одну особу, в таких обсягах, в тому числі, в упаковці виробника, призначені для роздрібної торгівлі, - у кількості не більше ніж одна упаковка або загальною масою, яка не перевищує 2 кілограмів, кожного найменування на одну особу.
Відповідно до власноручних письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 10), остання визнала свою вину та пояснила, що про те, що вона перевищила норму вказаних продуктів, а саме кави, вона не знала, тому пішла по зеленому коридору.
Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Крім того, захисник в судовому заcіданні в суді апеляційної інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021, та вказував, що відповідно до цього рішення конфіскація товарів є незаконною.
Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими доводами апелянта, оскільки у ч.2 резолютивної частини цього рішення чітко визначена дата втрати чинності конфіскації товарів за ст. 471 МК України, а саме через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже на момент апеляційного розгляду ця частина ст. 471 МК України не втратила законної сили, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів апелянта.
Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до оскаржуваного рішення, предмети порушення митних правил, а саме 36 кг кави «Trung Nguyen culs Robusta» у кількості 12 упаковок по 3 кг загальною вартістю 5459 грн. знаходяться на зберіганні у коморі Харківської митниці ДФС та підлягають поверненню ОСОБА_1 після здійснення останньою належного митного оформлення.
Отже, предмети порушення митних правил судом першої інстанції не були конфісковані, а з пояснень представників митниці вбачається, що ОСОБА_1 не зверталась у будь-який спосіб до митниці щодо належного митного оформлення цього товару, що не заперечував і захисник, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість таких доводів сторони захисту.
       Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 перетинаючи митний кордон України мала при собі товар в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, який підлягав митному оформленню.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП або МК України під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 митних правил України та притягнуто за ст. 471 МК України до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Коротенка О.І. задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Коротенка О.І. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року, якою ОСОБА_3 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                        С.К. Шабельніков