УХВАЛА

01 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/1074/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова   Є.   В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2021 (колегія суддів: Крестьянінов   О.   О., Фоміна   В.   О., Шевель   О.   В.) і рішення Господарського суду Харківської області від 10.06.2021 (суддя Ємельянова О. О.) у справі
за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни про стягнення заборгованості у розмірі 379 909,72 грн, 
ВСТАНОВИВ:
08.11.2021 фізична особа - підприємець Бєляковська Г. І. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2021, повний текст якої підписаний 11.10.2021, і рішення Господарського суду Харківської області від 10.06.2021. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.
За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього ж Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини сьомої статті 12 цієї ж статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2   270,00 грн.
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі                                    379 909,72 грн, а отже, ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Господарський суд Харківської області встановив, що ця справа є малозначною в силу пункті 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України і підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (ухвала від 21.04.2021).
Натомість скаржник обґрунтовує необхідність відкриття касаційного провадження з посиланням на підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи при наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Такими чином законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від ймовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.
Крім того, скаржник посилається на підпункт"в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України і необхідність відкриття касаційного провадження він обґрунтовує тим, що висновки суду щодо відносин з користування постачання теплової енергії, їх правове врегулювання, стосується майже кожного мешканця країни, які користуються чи мають намір користуватись тепловою енергією, на його думку важливе значення має позиція суду касаційної інстанції у цих відносинах.. 
Розглянувши наведені підстави, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження, оскільки доводи скаржника не містять переконливих обґрунтувань про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Тому саме власне твердження (без належного обґрунтування) скаржника про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положень підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний показник ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. 
З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики у питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 725/3690/17, від 17.01.2019 у справі №    17/5009/5413/11, від 19.09.2019 у справі № 1/106/52-Б та від 10.04.2019 у справі № 456/647/18.
Указуючи на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення, скаржник не навів обґрунтованих доводів на підтвердження вищевказаних критеріїв існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. 
Наведені скаржником доводи та аналіз оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що результат вирішення цього спору судами виходить за межі звичайних наслідків вирішення такого роду спорів, що свідчить про відсутність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
Крім того, скаржником не обґрунтовано і виняткове значення цієї справи для нього як учасника справи, а також як саме результати її вирішення у спорі про стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов`язань з сплати отриманої теплової енергії впливають на регулювання відносин щодо постачання теплової енергії. Ця касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст ухваленого судом апеляційної інстанції судового рішення, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів його законність тільки через те, що воно оскаржено і скаржник вважає його незаконним.
Викладені у касаційній скарзі доводи зводяться до необхідності перегляду та переоцінки доказів, встановлених судами попередніх інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, надавши оцінку доводам скаржника щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх недостатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. 
У частині четвертої статті 11 ГПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: "Levages Prestations Services v. France" № 21920/93, § 48, 23.10.1996).
Ураховуючи викладене, суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці ЄСПЛ, та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини першої статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника, то клопотання про зупинення виконання судового рішення не розглядається.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 12, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Бєляковської Галини Іванівни на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.06.2021 у справі № 922/1074/21.
2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути скаржнику (в тому числі квитанцію від 08.11.2021 № 35462058 на суму 11 397, 29 грн). 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.
Суддя                                                                                          Є. В. Краснов

Суддя                                                                                          Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                          В. Ю. Уркевич