Ухвала
 
20 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 341/411/21
провадження № 61-16809ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
 
Позов обґрунтований тим, що 17 серпня 2017 року в м. Івано-Франківську з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої належний ОСОБА_2 автомобіль марки Mitsubishi Pajero Wagon, державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку вартості майнового збитку № 206 від 18 вересня 2017 року вартість майнового збитку становить 77 514,92 грн. Оскільки у відповідача на час вчинення ДТП був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, МТСБУ сплатило на користь потерпілого регламентну виплату в розмірі 68 585,80 грн. 
 
Посилаючись на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2017 року, до позивача у порядку регресу перейшло право зворотньої вимоги виплаченого відшкодування до заподіювача шкоди.
 
З урахуванням викладеного, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь                69 355,80 грн у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою.
 
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову МТСБУ відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем не доведено обов`язку відповідача відшкодувати у порядку регресу кошти у сумі 68 585,80 грн. Ураховуючи те, що постановою суду від 18 грудня 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, не було вирішено питання про винуватість або не винуватість ОСОБА_1 . Суд вважав, що встановити ступінь його вини у вказаній ДТП є неможливим, оскільки відсутні первинні матеріали ДТП, справа про адміністративне правопорушення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів (підтвердження), що саме з вини ОСОБА_1 виникла ДТП.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено.
 
Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської областівід 03 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов МТСБУ задоволено.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 69 355,80 грн у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що непритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності мало місце не у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, що не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. При цьому відповідачем не надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП. Апеляційний суд зауважив, що незважаючи на отримання механічних пошкоджень також і його автомобілем, про що зазначено в постанові суду від 18 грудня 2017 року, ОСОБА_1 не ставив вимог про виплату йому відшкодування.
 
18 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня                   2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2021 року. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 липня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою,у розмірі 69 355,80 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та   має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній     скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній      справі.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                             v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик