ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4889/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року (суддя суду 1 інстанції Конєва С.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного державного інспектора відділу контролю та державного нагляду   Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенка Олександра Григоровича, до Відповідача-2: Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування приписів від 22.11.2012 і постанов від 11.12.2012, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного державного інспектора відділу контролю та державного нагляду   Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенка Олександра Григоровича, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області , в якому просив визнати протиправними і скасувати:
- приписи «Про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт», які були складені Відповідачем-1, 22.11.2012 за результатами позапланової перевірки, проведеної в приміщеннях вбудованого магазину, розташованого в буд. АДРЕСА_1 ;
- постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1708 від 11.12.2012;
- постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1707від 11.12.2012;
- постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1706 від 11.12.2012;
- постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1705 від 11.12.2012;
- постанову Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області по справі про адміністративне правопорушення №1704 від 11.12.2012.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року позовну заяву повернено позивачу, на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погодившись з ухвалою суду від 05.04.2021, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права. Стверджує, що у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для повернення позовної заяви, оскільки, як було зазначено в адміністративному позові, оскаржуваними позивачем в межах даної справи приписами та постановами відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, а тому він має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність, які зачіпають його законні права та інтереси. Також, зазначає, що  питання доведеності обставин щодо порушення власних законних прав та інтересів позивача оскаржуваними приписами та постановами має вирішуватися судом за наслідками  дослідження та оцінки всіх зібраних по справі доказів, інакше повернення судом позову без розгляду по суті обмежує суб`єктивне право позивача доступу до суду, що проголошене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та закріплене ст. 55 Конституції України.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються   статтею 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Приписами ст.   160,   161 КАС України   визначено форму та зміст позовної заяви, а також визначено документи, що до неї додаються.
Частинами 1 та 2   статті 169 КАС України   встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п. 1 ч. 4   ст.169 КАС України   позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
При цьому, пунктом 3 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Предметом оскарження у даній справі є приписи та постанови винесені Головного державного інспектора відділу контролю та державного нагляду Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Потапенка Олександра Григоровича та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_2 .
Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованого на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 зазначає у позовній заяві, що звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, оскільки контролюючий орган не повідомляв його, як співвласника магазину, про здійснення перевірки та він не був обізнаний про існування спірних актів, а отже стверджує, що його права, свободи та інтереси порушені відповідачем. 
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов висновку, що оскаржувані приписи та постанови не стосуються прав та обов`язків позивача. Що стосується прав і обов`язків ОСОБА_2 відносно якої прийнято оспорювані приписи та постанови, то позивачу – ОСОБА_1 не надано повноважень щодо  захисту її прав та інтересів, такі докази суду не надані. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дану позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, так як жодні документи, додані до позову, не підтверджують права ОСОБА_1 діяти в інтересах ОСОБА_2 , яка є повнолітньою особою та має адміністративну процесуальну дієздатність на звернення до адміністративного суду самостійно відповідно до статті 43 КАС України, та повернув адміністративний позов позивачеві на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.
Колегія судді не погоджується із вищезазначеними висновками суду з таких підстав. 
Відповідно до частини 2   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень   статті 55 Конституції України   щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
У Кодексі адміністративного судочинства Україниконституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати, як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто при розгляді справи адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
З огляду на викладене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).
Наявність чи відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу), питання щодо відповідності обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті.
Отже, встановлення факту наявності чи відсутності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, підлягає встановленню під час судового розгляду, а не на стадії  вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Натомість, суд першої інстанції, повертаючи адміністративний позов, фактично  зробив висновки щодо прав і обов`язків позивача без розгляду справи по суті, що не передбачено процесуальним законодавством на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивач у позовній заяві наголошував на тому, що він звернувся до суду не як представник ОСОБА_2 , а за захистом саме своїх порушених прав та законних інтересів, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності через відсутність доказів на підтвердження права позивача діяти в інтересах ОСОБА_2 , є безпідставним.
Відповідно до   статті 320 КАС України   підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Згідно із частиною третьою   статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вище викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись статтями 243,   250,   315,   320,   321,   325 Кодексу адміністративного судочинна України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційно    
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров