П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/6329/21	

 	                     Суддя в суді І інстанції Левчук О.А.                      Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса                      Дата прийняття рішення 22 червня 2021 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій академії (м. Одеса), а саме: визнання протиправними дії щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року виходячи із базового місяця нарахування індексації – січень 2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року виходячи із базового місяця нарахування індексації – січень 2008 року; визнання протиправними дії щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 19 червня 2017 року по 29 жовтня 2020 року; зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку починаючи з 29 грудня 2018 року по 29 лютого 2018 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, так як спір про визначення базового місяця для нарахування індексації позивача не є передчасним та має бути вирішеним у межах розгляду даної справи.
В даному випадку, апелянт вважає, що визначення судом базового місяця для нарахування індексації його грошового забезпечення, а як наслідок визначення її суми, сприятиме ефективному захисту його порушених прав.
Крім того, апелянт вважає, що при задоволенні позовних вимог про стягнення частини грошового забезпечення, яке не виплачено станом на момент звільнення з військової служби, суд має прийняти рішення про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса) та наказом № 276 від 29 грудня 2018 року був виключений зі списків особового складу (а.с. 5).
При цьому, після звільнення зі служби, ОСОБА_1 звернувся до Військової академії (м. Одеса) із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
В свою чергу, листом № 6121/156 від 19 лютого 2021 року повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав та фінансування для виплати йому індексації грошового забезпечення (а.с. 6).
Проте, бажаючи отримати недоплачені суми індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлення усіх обставин у справі судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач мав право на отримання індексації грошового забезпечення, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 10-2 вказаного Порядку встановлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин судом апеляційної інстанції перевіряється правомірність дій Військової академії (м. Одеса) щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення військовослужбовців не в повному обсязі, у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Між тим, колегія суддів зазначає, що вищезазначеними нормами чинного законодавства передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.
В даному випадку, позивач, який проходив військову службу, мав право на проведення індексації свого грошового забезпечення у спірному періоді. 
Між тим, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, вирішуючи питання про можливість застосування січня 2008 року у якості базового місяця для здійснення розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевказаних положень законодавства та підзаконних нормативно-правових актів вбачається, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
В свою чергу, пунктом 3 постанови КМУ від 07 листопада 2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року.
При цьому, вказана схема посадових окладів військовослужбовців діяла до вступу в дію постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців (підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулось 01 березня 2018 року).
Тому, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача має здійснюватись наростаючим підсумком з останнього підвищення посадового окладу позивача за посадою, а саме з січня 2008 року.
При цьому, у зв`язку з підвищенням з березня 2018 року посадового окладу позивача, колегія суддів вважає, що з відповідного місяця змінився базовий місяць для нарахування індексації.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносинах суд не визначає конкретний розмір індексації на виплату якого мав право позивач, так як індексація позивача ще не перерахована та не виплачена, а як наслідок суд позбавлений можливості перевірити правильність майбутніх розрахунків відповідача.
В свою чергу, повноваження щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивача є дискреційними повноваженнями військової частини, які на даному етапі спірних правовідносин не можуть бути самостійно реалізовані судом.
Тому, з метою належного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача, за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням січня 2008 року у якості базового місяця для нарахування індексації.
Крім того, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин права позивача порушено не протиправними діями Військової академії (м. Одеса), а протиправною бездіяльністю останньої, так як у межах спірних правовідносин Військовою академією (м. Одеса) протиправно не виконано обов`язку по виплаті індексації грошового забезпечення позивача.
В свою чергу, перевіряючи можливість стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
В даному випадку, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовано положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 116 та ст. 117 КЗпП України.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині судом першої інстанції зроблено висновок про те, що до нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасним.
Між тим, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. 
Тому, колегія суддів вважає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи – по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2021 року (справа № 600/1071/20-а), від 21 жовтня 2021 року (справа № 640/14764/20), від 11 серпня 2021 року (справа № 640/9375/20).
В даному випадку, колегія суддів вважає, що вина суб`єкта владних повноважень у непроведенні повного розрахунку із позивачем в день його звільнення та невиплаті йому усіх належних сум при звільненні є доведеною у межах розгляду цієї справи.
Проте, як зазначалось колегією суддів вище, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача у межах спірних правовідносин ще не проведено відповідачем.
При цьому, суд у межах розгляду даної справи не здійснює розрахунок індексації грошового забезпечення позивача, так як перевірка правомірності такого розрахунку може бути здійснена судом лише після нарахування позивачу спірних сум індексації.
З іншого боку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 26 червня 2019 року, у справі №761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має застосовуватись із врахуванням співмірності суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до невиплаченої частини заробітної плати.

В свою чергу, без визначення точної суми, яка має бути виплачена позивачу, колегія суддів позбавлена можливості здійснити нарахування середнього заробітку позивачу у пропорційному розмірі до невиплаченої суми.
Тому, підтверджуючи наявність у позивача права на отримання виплати індексації грошового забезпечення за спірний період, колегія суддів робить висновок про передчасність вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В даному випадку, такі вимоги можуть бути вирішені лише після нарахування та виплати позивачу належних йому сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у даній справі.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при вирішенні справи, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року – скасувати, прийнявши у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, без урахування січня 2008 року у якості базового місяця для нарахування індексації.
Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням січня 2008 року у якості базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.