Справа № 741/979/21 	Головуючий у 1 інстанції Киреєв О. В. 	
Провадження № 33/4823/538/21 	  	
Категорія -  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Носівського районного суду Чернігівської області  від 08 жовтня 2021 року, 

                                 В С Т А Н О В И В :
Цією постановою :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого старшим науковим співробітником Центру інформаційних технологій м. Київ, жителя АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.  
Суд встановив, що 19 липня 2021 року близько 12 год. ОСОБА_2 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою, унаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. 
Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, оскільки воно базується на неналежним чином досліджених доказах, в зв`язку з чим було порушено норми матеріального і процесуального права. При цьому стверджує, що суд першої інстанції в основу оскаржуваного рішення поклав лише пояснення його малолітньої доньки, які не можна брати до уваги, оскільки вони були відібрані в порядку, що не передбачений чинним законодавством, а саме, її було допитано не в присутності психолога, а лише в присутності класного керівника. В показаннях, які вона надала, містяться суперечності та розбіжності з тими, які надала потерпіла, однак суд не звернув на це уваги. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_3 12 травня 2021 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та за його даними, остання перебуває на обліку в психоневрологічному відділенні. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Явка апелянта на засідання суду апеляційної інстанції в даному випадку, у відповідності до ч. 3 ст. 268 КУпАП, є обов`язковою, проте ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.
Однак, зв`язку з тим, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без його участі. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.
Крім того, як прямо передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. 
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними, що містяться в:
- протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №366768, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та з якого вбачається, що ОСОБА_2 19 липня 2021 року о 12 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловленні нецензурною лайкою, внаслідок чого могли завдати шкоди її психологічному здоров`ю (а.с.2);
- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , відповідно до яких її колишній чоловік ОСОБА_2 нецензурною лайкою ображав її  в присутності неповнолітньої доньки, виштовхував на сходи, та вона захищаючись схопила його за руку, внаслідок чого порвався ремінь на його годиннику. Прийшовши додому зателефонувала на гарячу лінію «102»  (а.с. 4);
-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , згідно з якими його колишня дружина ОСОБА_3 прийшла до його квартири, що б забрати доньку, та при цьому, без його згоди намагалась потрапити до кімнати, в зв`язку з чим, попросив її вийти, однак вона не погодилась та почала хватати його за руку та порвала ремінь годинника. Після цього вони з донькою пішли, а він викликав наряд поліції (а.с.5).
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Враховуючи викладене неспроможними є доводи апелянта про те, що постанова в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП протиправна, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки місцевого суду про наявність в його діях даного складу адміністративного правопорушення, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наявних у матеріалах справи.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова  суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, як того просить апелянт - відсутні.
Твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності про те, що суд першої інстанції при перегляді справи не взяв до уваги розбіжності між поясненнями свідків ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 , є безпідставними, оскільки вказаних осіб було заслухано в суді першої інстанції, а малолітню, було  заслухано в присутності  педагога. 
Так, аналізуючи пояснення вказаних осіб, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що вони є аналогічними, а саме щодо виникнення конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та розвитку його подій, а тому вважає такі пояснення достовірними, обґрунтованими та такими, які необхідно прийняти до уваги при винесенні рішення по справі. 
Щодо посилання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на те, що його малолітню доньку необхідно було допитувати в присутності психолога, а не педагога, то слід вказати наступне. 
Так, Кодекс про адміністративні правопорушення України не містить чіткого формулювання та визначення процедури  допиту малолітніх свідків, однак, якщо провести аналогію з Кримінальним процесуальним законодавством України, то в ньому вказано, що допит малолітнього свідка і, за розсудом суду, неповнолітнього свідка проводиться в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності – лікаря.
Тобто, з вищенаведеної норми закону  вбачається, що при допиті малолітньої ОСОБА_4 в суді першої інстанції за участі педагога, не було порушено такої процедури, в зв`язку з чим  пояснення останньої цілком обґрунтовано були прийняті судом до уваги та покладені в основу оскаржуваної постанови як один із доказів.  
Доводи апеляційної скарги про винність в досліджуваному конфлікті ОСОБА_3 , на яку також було складено протокол про адміністративне правопорушення, не ґрунтуються на вимогах КУпАП, оскільки суд апеляційної інстанції  при розгляді справи позбавлений можливості виходити за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення та оцінювати і встановлювати вину іншого учасника в даній ситуації. 
Окрім того, апеляційний суд зауважує  щодо протиправності дій ОСОБА_3 в досліджуваних подіях, то, судом розглядається провадження лише стосовно ОСОБА_2   в межах висунутого відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення обвинувачення. Тому давати оцінку діям інших осіб в межах даного провадження суд не вправі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що дане рішення не є преюдиційним при вирішенні питання про винуватість в даному конфлікті  іншого учасника. 

Відтак, доводи ОСОБА_2 з приводу відсутності в його діях  складу адміністративного  правопорушення, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, а таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.  

Апеляційний суд вважає вищевказане рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та цілком вмотивованим, в зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, як про це йде мова в апеляційній скарзі. 

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого адміністративного правопорушення, його особу, ступінь вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, обґрунтовано застосував стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що на думку суду апеляційної інстанції є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, постанова судді суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апелянтом, апеляційний суд не знаходить.

                    Керуючись ст. 294 КУпАП,  апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня  2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП  - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.   

Суддя	М. М. Оседач