ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року	Львів	Справа № 303/8066/21 пров. № А/857/19290/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання                    Юник А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 на рішення    Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області    від 11 жовтня 2021 року    у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1       про продовження строку затримання з метою ідентифікації,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Монич В.О., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Мукачево, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
11 жовтня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання громадянина   Республіки Індія ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше як до 18 місяців, а саме до 17 квітня 2022 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 квітня 2021 року відповідача затримано під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, перетину державного кордону з України в Румунію. Вказує, що 20 квітня 2021 року щодо відповідача ухвалено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців, а саме до 17 жовтня 2021 року. 22 квітня 2021 року щодо відповідача ухвалено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області про примусове видворення відповідача за межі України. 26 травня 2021 року відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Зазначає, що з метою встановлення особи відповідача двічі зверталось до Посольства Республіки Індія в Україні, однак станом на час подання позову, інформації щодо встановлення особи відповідача та підготовки відповідних документів для його подальшого видворення з України не надходило. Вказує про вірогідність дій відповідача спрямованих на ухилення від ідентифікації шляхом подання останнім неправдивої інформації відносно себе, що призводить до неможливості виконання рішення суду про видворення.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області    від 11 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Продовжено строк затримання   громадянина Республіки Індія ОСОБА_1    з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше як до 18 місяців, а саме до 17 квітня 2022 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у позивача відсутні документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення процедури видворення відповідача за межі території України та у зв`язку з чим на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача. Оскільки станом на час розгляду справи відсутня інформація з країни громадянської належності відповідача щодо встановлення його особи чи документів, необхідних для його ідентифікації, тому строк затримання останнього підлягає продовженню на шість місяців. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Республіки Індія ОСОБА_1        подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що скаржнику не було забезпечено фахівця в галузі права для захисту в суді, не здійснено перекладу оскаржуваного рішення, оскільки перекладач та позивач брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у суді, а відповідач – в режимі відеоконференції з Волинського ПТПІ без перекладача. Вказує, що його особу ідентифіковано ще в квітні 2021 року, у нього наявний паспорт громадянина Республіки Індія та інші документи, за наявності яких можлива достовірна його ідентифікація та встановлення обставин щодо законності перебування на території України, які додано до апеляційної скарги, тому відсутні підстави для його затримання. Звертає увагу на необгрунтоване зволікання органів прикордонної служби щодо належного вжиття заходів щодо ідентифікації відповідача, що порушує його права, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що неодноразово звертався до посольства Республіки Індія в Україні з запитами щодо встановлення особи відповідача, що підтверджує вжиття здійснення активних заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача, проте на даний час інформації з посольства не надходило. Щодо долучених до апеляційної скарги копій паспортного документу та посвідки на тимчасове проживання, то остання скасована, а долучена фотокопія сторінки паспорта не дає можливості встановити власника даного документу.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 17 квітня 2021 року громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 затримано на напрямку 370 прикордонного знаку, територія Богданської територіальної громади Рахівського району Закарпатської області, ділянка відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Богдан» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Мукачівського прикордонного загону, під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, перетину державного кордону з України в Румунію.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року затримано громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк 6 місяців (а.с.5-6).
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року примусово видворено за межі України   громадянина   Республіки Індія ОСОБА_1 (а.с.7-8).
26 травня 2021 року відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з місцем розташування с. Журавичі, Ківерцівського району, Волинської області.
05 травня 2021 року Мукачівським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України надіслано запит № 21/4215  до Посольства Республіки Індія в Україні щодо ідентифікації громадянина Індії ОСОБА_1 , який вручено (отримано наручно) 17 травня 2021 року ОСОБА_2 (а.с.9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) надіслано запит № 21/8407 до Посольства Республіки Індія в Україні щодо ідентифікації та документування громадянина Індії, зокрема:    ОСОБА_1 , який отримано наручно 05 жовтня 2021 року (а.с.11).
14 вересня 2021 року у зв`язку з неотриманням відповіді    ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за № 21/8408 направлено до   Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України матеріали, в тому числі щодо ОСОБА_1 , для направлення повторного запиту   до Посольства Республіки Індія в Україні, щодо ідентифікації та документування громадянина Індії    ОСОБА_1 ,  які отримано наручно 05 жовтня 2021 року (а.с.10).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, а також при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі – органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі – СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі – іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі – ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі – Інструкція). 
Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно. 
Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції  у разі звернення іноземця із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відомості про нього до дипломатичних представництв або консульських установ держави його походження не надсилаються.
З матеріалів справи слідує, що позивачем 05 травня 2021 року та 14 вересня 2021 року направлялись листи до Посольства Республіки Індія в Україні та Департаменту консульської служби МЗС України про встановлення особи та видачу свідоцтва на повернення на Батьківщину громадянина Індії ОСОБА_1 (а.с.9-11).
Проте, відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.
Внаслідок чого на момент закінчення строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні, відповідач не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. 
Покликання скаржника на фотокопію паспорта, долучену до апеляційної скарги, як на документ, що ідентифікує відповідача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки під час розгляду даної справи в суді першої інстанції такий доказ був відсутній і долучений лише до апеляційної скарги. Наведене тим самим спростовує факт співпраці відповідача під час процедури його ідентифікації, позаяк всі наявні у нього документи не подавались позивачу. 
Також, колегія суддів звертає увагу про наявність розбіжностей у наданій відповідачем фотокопії паспортного документа № U7305519, долученого до апеляційної скарги із відомостями, які вказані у запитах, які направлялись позивачем у Посольство Республіки Іран в Україні, зокрема щодо серійного номера паспорта, номер якого вказано № НОМЕР_2 . Щодо паспорта № НОМЕР_3 , то згідно вказаних запитів за наявною інформацією, таким закордонним паспортом документувався AHAMMED FAYAJ(а.с.9,11). 
Такі розбіжності можуть мати наслідком необхідність позивача повторно звертатися до компетентних органів із запитами про надання інформації про особу відповідача, що суттєво затягує виконання рішення про його видворення. 
У зв`язку з наданням відповідачем недостовірної інформації про себе, як зазначено вище, органу міграційної служби необхідно провести додаткову співбесіду з відповідачем з метою уточнення наявних та отримання нових відомостей про його особу для їх направлення до компетентних органів для його ідентифікації та подальшого видворення.
Фотокопія посвідки на тимчасове проживання в України № НОМЕР_4 , долученої до апеляційної скарги також не може братись судом до уваги, оскільки рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили, встановлено що за інформацією Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (№ 8010.6.2-16426/80.2-21 від 19 квітня 2021 року) посвідку на тимчасове проживання відповідача, громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасовано (а.с.7, зворот).
Твердження скаржника про те, що йому не було забезпечено право на адвоката та перекладача є безпідставними, оскільки, із протоколу судового засідання від 11 жовтня  2021 року слідує, що в судовому засіданні брав участь перекладач, при цьому відповідач  не заявляв жодних клопотань, зазначив, що права та обов`язки були йому зрозумілі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище обставин щодо наявності підстав для продовження відповідачу строку затримання та не є такими, що призвели до неправильного вирішення справи.
Враховуючи  вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження на 6 місяців строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області    від 11 жовтня 2021 року    у справі № 303/8066/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар 	
Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.