ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/10744/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського Голови (Голови Київської міської державної адміністрації) Кличка Віталія Володимировича про зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В., в якому просив зобов`язати відповідача видати наказ про зобов`язання  та виконання Департаментом охорони здоров`я КМДА замовлення №529.31.01.18 р., згідно із заявою позивача на протезування зубів КДЦ Деснянського району м.Києва від 02.08.2018, з урахуванням змін та пошкоджень геометрії зубів, в місячний термін.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані помилковістю висновків суду щодо неналежного способу захисту позивачем порушеного права і пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що він не наділений повноваженнями видавати наказ такого змісту, як просить позивач.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №794864 (а.с.11).
02.02.2018 позивач звернувся до КДЦ Деснянського району міста Києва із заявою, в якій просив виготовити та надати послуги із протезування зубів у відповідності до наряду та законодавства, з матеріалу металокераміки (а.с.5).
17.02.2018 позивач звернувся до Департаменту охорони здоров`я КМДА Гінзбург Ю.В. із завою в якій просив останнього дати вказівку на виконання замовлення по протезуванню зубів позивача у Філії Констультативно-діагностичного центру (КДЦ) відповідно до поданої позивачем заяви від 02.02.2018 та з урахуванням замовлення №529.31.01.18 на протезування зубів (а.с.5 зворот).
          Листом від 14.03.2018 №033-747 Управління охорони здоров`я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило позивача про те, що за інформацією, наданою КНП "Констультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва, встановлено, що порядок надання послуг безоплатного зубного протезування пільговим категоріям громадян за рахунок коштів бюджету міста Києва на 2018 рік станом на день надання відповіді не визначений. Право ОСОБА_1 на отримання послуг безоплатного зубного протезування передбачене чинним законодавством та не заперечується КНП КДЦ і позивач зможе його реалізувати в порядку та обсязі, визначеному органами місцевого самоврядування, на які покладено функції з організаційно-правового забезпечення створення умов реалізації громадянами права на безоплатне зубне протезування за рахунок коштів місцевого бюджету (а.с.6). 
Крім того, листом від 26.08.2018 №1304 Управління охорони здоров`я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації проінформувало позивача, що порядок надання послуг безоплатного зубного протезування пільговим категоріям громадян за рахунок коштів бюджету міста Києва на 2018 рік станом на 26.06.2018 не визначений. Право ОСОБА_1 на отримання послуг безоплатного зубного протезування, передбачене чинним законодавством, не заперечується підприємством і ОСОБА_1 зможе його реалізувати в порядку та обсязі, визначеному органами місцевого самоврядування, на які покладено функції організаційно-правового забезпечення створення умов реалізації громадянами права на безоплатне зубне протезування за рахунок коштів місцевого бюджету. 
Вважаючи порушеним своє право на виконання заяви на протезування зубів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а саме, щодо пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача, оскільки позовні вимоги не можуть бути віднесені до компетенції Київського міського голови (голови КМДА) Кличка В.В.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.2 ст.7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» ветеранам праці надаються такі пільги, зокрема, першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування із дорогоцінних металів) за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.34 цього Закону в необхідних випадках громадяни похилого віку забезпечуються протезами, слуховими апаратами, зубопротезуванням. Зазначені види протезної допомоги надаються їм безоплатно або на пільгових умовах (за винятком зубних протезів з дорогоцінних металів) в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 38 наведеного Закону передбачено, що особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку.
Беручи до увагу, що позивач є пенсіонером та особою з інвалідністю 2 групи, він має право на отримання медичних послуг щодо протезування зубів. В той же час, матеріали справи не містять доказів наявності визначених Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку» для реалізації вказаного права позивачем позачергово (першочергово).
В той же час, відповідно до Розпорядження Виконавчого органу КМР (КМДА) №2254 від 13.12.2013 «Про затвердження Положення про Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді та постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання діяльності Департаменту, а також постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання взаємодії Київської міської ради та її виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації). З питань виконання функцій органу державної виконавчої влади Департамент є підзвітним та підконтрольним Міністерству охорони здоров`я України. Департамент є головним розпорядником коштів бюджету міста Києва по галузі «Охорона здоров`я».
Таким чином, Департамент охорони здоров`я ВО КМР (КМДА) підпорядковується Київському міському голові.
Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» повноваження Київського міського голови визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та цим Законом.
Відповідно до ст.17 наведеного Закону крім повноважень, зазначених у статті 13 цього Закону, у зв`язку з забезпеченням здійснення містом Києвом столичних функцій Київський міський голова має такі додаткові повноваження:
1) бере участь у підготовці проектів законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, відповідних програм, що стосуються міста Києва;
2) бере участь у вирішенні питань щодо проведення у місті заходів загальнодержавного та міжнародного характеру;
3) бере участь у засіданнях Кабінету Міністрів України з правом дорадчого голосу при розгляді питань, що стосуються столиці України - міста Києва;
4) вносить на розгляд Президента України, Кабінету Міністрів України проекти відповідних нормативно-правових актів та інші пропозиції з питань, що стосуються міста Києва як столиці України;          
5) бере участь у вирішенні питань щодо розміщення у місті Києві державних органів, представництв інших держав та міжнародних організацій, а також у протокольних заходах, що стосуються міста Києва;
6) вносить до відповідних органів виконавчої влади пропозиції щодо передачі до сфери управління Київської міської ради, передачі або продажу у комунальну власність територіальної громади міста Києва чи районів у місті Києві підприємств, організацій, установ, їх структурних підрозділів та інших об`єктів, що належать до державної або інших форм власності, а також часток (акцій, паїв), що належать державі в акціонерних товариствах, розташованих на території міста Києва, якщо вони мають важливе значення для забезпечення виконання містом Києвом столичних функцій;
7) дає згоду на призначення та звільнення керівників підприємств та міських органів виконавчої влади подвійного підпорядкування;
8) погоджує питання щодо створення, перепрофілювання або ліквідації підприємств та організацій загальнодержавного значення, розташованих на території міста Києва;
9) одержує інформацію щодо діяльності всіх підприємств, установ та організацій на території міста, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, в частині, що стосується життєдіяльності міста Києва, та впливає на виконання містом Києвом столичних функцій.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до повноважень міського голови належить, зокрема: призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру»; видання розпоряджень в межах своїх повноважень.
Таким чином, до повноважень Київського міського голови (Голови КМДА) Кличка В.В. належить видання розпорядчих актів, зокрема в частині здійснення контролю за діяльністю Департаменту охорони здоров`я ВО КМР (КМДА). При цьому щодо підприємств комунальної власності його повноваження обмежуються призначенням на посади та звільненням їх керівників.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається відсутність у відповідача повноважень щодо здійснення контролю за виконанням Комунальними некомерційними підприємствами, до яких належить КДЦ Деснянського району м.Києва відповідних замовлень на отримання послуг з безоплатного зубного протезування.
Крім того, частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. 
Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Колегія суддів звертає увагу, що між позивачем та Київським міським головою (Головою КМДА) Кличком В.В. відсутні владно-управлінські відносини, доказів звернення ОСОБА_1 до відповідача щодо вчинення ним будь-яких дій (в тому числі видання розпорядчих актів) матеріали справи не містять.
Наведені обставини свідчать про відсутність з боку відповідача порушень прав, свобод чи інтересів позивача, жодних рішень, дій чи бездіяльності щодо позивача Київським міським головою (Головою КМДА) Кличком В.В. не приймалось (не вчинялось).
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на відсутність порушень прав ОСОБА_1 з боку відповідача, що виключає можливість їх відновлення в судовому порядку, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вказане рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови виготовлено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              В.О.Аліменко

                                                                                                              А.Ю.Кучма