УХВАЛА

06 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/658/20 
Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Случ О. В.
перевіривши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича   
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2020 (суддя Неверовська Л. М.) 
і постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 (головуючий суддя Гриців В. М., судді Бонк Т. Б., Зварич О. В.) 
у справі № 909/658/20
за позовом Підприємства споживчої кооперації "Ринок" Надвірнянського районного споживчого товариства
до фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича   
про зобов`язання звільнити приміщення та стягнення упущеної вигоди,     
ВСТАНОВИВ:
17.12.2020 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021, позовні вимоги задоволено частково.  
06.09.2021 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 у справі №   909/658/20. 
Відповідно до протоколу автоматизованого судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.09.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ   О.   В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.
Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам статті  290 Господарського процесуального кодексу, Суд встановив, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке. 
За змістом пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:  
пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. 
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, як на підставу (підстави) для касаційного оскарження.
У касаційній скарзі скаржник не зазначив передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, що порушує пункт 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України. 
Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну немайнову вимогу.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання касаційної скарги)  ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. 
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено в розмірі 2   102 грн (позовна заява була подана у 2020 році).
17.12.2020 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021, позовні вимоги задоволено частково.   
Як убачається з касаційної скарги, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 в частині задоволення позову, а саме в частині зобов`язання відповідача звільнити складське приміщення.
Отже, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату подачі касаційної скарги) судовий збір за подання касаційної скарги мав бути сплачений у розмірі 4 204 грн. 
Проте, скаржник до матеріалів касаційної скарги не додав доказів сплати судового збору, натомість, скаржник зазначає, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Зазначена норма не передбачає вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункт 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд повинен враховувати предмет і підстави позову, а також те, чи стосується така справа захисту прав цих осіб.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 №   3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №   3551-XII). 
Статтею 4 розділу II цього Закону встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. 
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону №   3551-XII).
Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій міститься в ст. 6 Закону №   3551-XII.
Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни міститься в статті 7 Закону №   3551-XII.
Статтею 12 розділу III Закону №   3551-XII встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.
У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Предметом касаційного оскарження фізичною особою-підприємцем Іванюком Володимиром Михайловичем є рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2020 і постанова Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 у справі № 909/658/20, яким суди задовольнили позовні вимоги в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича звільнити складське приміщення-територію площею 32,8 м2, яке знаходиться на території ринку за адресою: м. Надвірна, майдан Шевченка, 4, шляхом передачі його за актом приймання-передачі Підприємству споживчої кооперації "Ринок" Надвірнянського районного споживчого товариства.  Крім того, стягнуто судовий збір з фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича на користь Підприємства споживчої кооперації "Ринок" Надвірнянського районного споживчого товариства в розмірі 2 102 грн. 
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону Закон № 3551-XII.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 і від 12.02.2020 у справі №   545/1149/17.
В ухвалі Господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2021 встановлено, що спір у справі № 909/658/20 не пов`язаний з порушенням прав фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича, як ветерана війни, учасника бойових дій. Відтак, та обставина, що фізична особа-підприємець Іванюк Володимир Михайлович є ветераном війни та учасником бойових дій не звільняє його від сплати судового збору у встановленому Законом порядку. 
Оскільки справа № 909/658/20 не пов`язана із захистом порушених прав заявника саме як учасника бойових дій, відсутні правові підстави вважати, що скаржник звільнений від сплати судового збору за подання цієї скарги у цій справі.  
Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах касаційної скарги документів, що підтверджують сплату судового збору, скаржникові необхідно усунути недоліки касаційної скарги та подати до суду документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Враховуючи викладене, касаційну скаргу фізичної особи-підприємства Іванюка Володимира Михайловича необхідно залишити без руху із наданням скаржникові строку на (1) приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства і (2) надання доказів про сплату судового збору у розмірі 4 204 грн, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
При цьому Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.
Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Іванюка Володимира Михайловича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2021 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 у справі №   909/658/20 залишити без руху.
2. Надати фізичній особі-підприємцю Іванюку Володимиру Михайловичу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог даної ухвали, касаційна скарга буде повернута скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                 О. В. Случ