КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа 757/18363/20-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13767/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 
 
29 листопада 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року у складі судді Соколова О.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди. 
 
В обґрунтування позову зазначено, що 08.02.2014 році на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04.12.2013 року, постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. відкрито виконавче провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц, а саме: зобов`язати начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А.В. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року на письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду скарги в цій частині». 
 
В установлений державним виконавцем строк - начальник управління ДВС П`ятницький А.В. ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц не виконав без жодних на те поважних причин. Однак, Незважаючи на невиконання боржником судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 31.03.2014 виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606- XIV).
 
У результаті вищезазначеної неправомірної бездіяльності директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. скарга ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської  І.І., від 23.06.2017» у виконавчому провадженні №41936000 не була розглянута більше одного календарного року. Упродовж цього тривалого строку порушувалися права позивача, як стягувача у виконавчому провадженні №41936000, на належний розгляд звернення та на відновлення прав стягувача у виконавчому провадженні №41936000.
 
Із урахуванням вищезазначених обставин, позивачзвернувся з вказаним позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. завданої мені, як стягувачу у виконавчому провадженні №41936000, неправомірною бездіяльністю директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. щодо неналежного розгляду скарги від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017».
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року в задоволенні позовних  вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,  посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Зазначено, що судом першої інстанції, безпідставно відмовлено в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди з підстав не надання позивачем належних доказів душевних страждань та існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, оскільки залишив поза увагою факт, що на відновлення прав стягувача у виконавчому провадженні №41936000, які були умисно порушені завідомо незаконною/протиправною бездіяльністю директора Департаменту ДВС Воробйова О.В., позивач змушений був витратити більше одного календарного року.
 
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ідентичні з вимогами в позовній заяві.
 
У відзиві на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України просило рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
 
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Як убачається з матеріалів справи, 08.02.2014 році на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04.12.2013 року, постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. відкрито виконавче провадження № 41936000 з примусового виконання ухвали від 30.09.2013 по справі № 4с-175/2504/2013-ц, а саме: зобов`язати начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області П`ятницького А.В. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Неклесою М.М. відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року на письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду скарги в цій частині». В установлений державним виконавцем строк - начальник управління ДВС П`ятницький А.В. ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц не виконав без жодних на те поважних причин. Однак, Незважаючи на невиконання боржником судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 31.03.2014 виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606- XIV).
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 по справі №4с-175/1731/2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суд Дніпропетровської області від 23.10.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015: постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. від 31.03.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013 скасовано, як незаконну, зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. відновити виконавче провадження №41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013.
 
12.11.2014 постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було відновлено. Однак, і після цього боржник - начальник управління ДВС П`ятницький А.В. відмовився виконати судове рішення.
 
Не зважаючи на повторне не виконання боржником П`ятницьким А.В судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 23.12.2014 виконавче провадження №41936000 було неправомірно закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».
 
26.05.2017 року постановою директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщука Д.В. №3 постанову старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000 скасовано, як незаконну.
 
На підставі вищезазначеної постанови директора Департаменту ДВС Поліщука Д.В. від 26.05.2017 №3 заступника директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевська І.І. 23.06.2017 прийняла постанову про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000, яка вже була скасована директором Департаменту СЗС Поліщуком Д.В. 26.05.2017.
 
05.05.2018, як стягувач у виконавчому провадженні №41936000, на підставі ст. 19, ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» електронною поштою на ім`я директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України я направив скаргу «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», у якій просив: Скасувати постанову заступника директора Департаменту ДВС - начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І., від 23.06.2017 про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000. Проте, дана скарга не була розглянута у виконавчому провадженні №41936000.
 
Не отримавши ніякої відповіді на своє звернення від 05.05.2018, позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. щодо не розгляду скарги від 05.05.2018 та не повідомлення про результати її розгляду.
 
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 по справі №175/2172/2018, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019 та постановою Верховного Суду від 12.02.2020, скаргу на бездіяльність директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. у виконавчому провадженні №41936000 задоволено в повному обсязі:
 
Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова Олексія Володимировича у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 .
 
Зобов`язано директора ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 ..
09.04.2019 ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 по справі №175/2172/2018 набрала чинності, якою директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. було зобов`язано розглянути скаргу від 05.05.2018, подану у виконавчому провадженні №41936000.
 
24.06.2019 року після набрання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 по справі №175/2172/2018 законної сили, розглянуто скаргу від 05.05.2018 у виконавчому провадженні №41936000 та за її розглядом прийнято відповідну постанову №87 від 24.06.2019.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є безпідставними та недоведеними.
 
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної та обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами.
 
Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України.
 
Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
 
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
 
Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування   матеріальних та моральних збитків, завданих громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги.
 
Установлено, що дії відповідача щодо порушення Закону України «Про звернення громадян» не визнавались протиправними.
 
 Стаття 25 передбачає відшкодування збитків громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги.
 
У разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Обґрунтовуючи зміст вимог,  ОСОБА_1 посилався на те, що його звернення у суд з позовом викликано зверненням з метою захисту свого порушеного права та порушення очікуваного сподівання на вжиття належних заходів реагування на звернення, довелося вживати додаткових заходів з відновлення своїх прав, оскільки саме бездіяльність директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. змусила позивача звернутися до суду зі скаргою на його бездіяльність, при цьому нервувати, витрачати власний час на підготовку судових процесів, безпосередньо брати в них участь, докладати додаткових зусиль.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 зазначено, що застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність  за завдану шкоду саме на державу, Автономну республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
 
Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право  на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або ос порені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
 
 Згідно положень ч.1 ст.15  Закону України «Про звернення громадян»  органи державної влади, місцевого самоврядування  та їх посадові особи , керівники та їх посадові особи  підприємств, установ, організацій  незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань) зобов`язані  об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти  викладені в них факти, приймати рішення відповідно до  чинного законодавства і забезпечувати  їх виконання, повідомляти про  громадян про  наслідки розгляду  заяв (клопотань).
 
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 по справі №175/2172/2018, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019 та постановою Верховного Суду від 12.02.2020, скаргу на бездіяльність директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. у виконавчому провадженні №41936000 задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 . Зобов`язано директора ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС Ярушевської І.І., від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1 .
 
Між тим, районний суд належним чином викладеного та встановлених рішенням суду обставин не врахував, залишив поза увагою, що дії директора Департаменту ДВС Воробйова О.В. визнавалися протиправними, не врахував обставин справи й дійшов передчасного висновку про відмову у позові.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Отже,  районний суд, розглядаючи спір, порушив норми процесуального права,  неправильно застосував вимоги  матеріального права,  що є безумовною підставою до скасування судового рішення й ухвалення  по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . 
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, колегія суддів звертає увагу на обставини справи й вважає, що  заявлена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн. суперечить засадам розумності та справедливості та є надмірною.
 
Враховуючи суть позовних вимог,  характер та тривалість моральних страждань, заподіяних позивачу порушенням очікуваного сподівання на вжиття належних заходів реагування на його звернення, необхідність звернення за захистом порушених прав, з витрачанням особистого часу на поновлення порушених прав,   колегія суддів визначає  розмір моральної шкоди,  завданий встановленою у судовому порядку  неправомірною бездіяльністю відповідача, який підлягає стягненню з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку,  у сумі  1 000 грн.  
 
 У задоволенні позову в іншій частині необхідно відмовити. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з Державної казначейської служби України (ЄДРПОУ 37567646,  юридична адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, у сумі 1 000 грн.
 
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:   

Судді: