УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 679/767/21
Провадження № 22-ц/4820/1740/21
Категорія: 19, 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №679/767/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року (суддя Гавриленко О.В., повний текст судового рішення складено 09 вересня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі – АТ «А-БАНК») вказувало, що 07.03.2018 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим ОСОБА_1 станом на 16.04.2021 має заборгованість у розмірі 26983,52 грн, що складається із: 18977,43 грн – заборгованості за кредитом; 8006,09 грн – заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.03.2018 у розмірі 26983,52 грн. 
Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ «А-БАНК» відмовлено. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка користувалася кредитом, значить ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки цей кредитний договір є договором Оферти. Апелянт вказує, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником, а в цій же справі до матеріалів додано не тільки тарифи із сайту Банку, а і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який відповідачкою підписано і в якому зазначені всі оговорені умови кредитування: строки, процентна ставка та інше. Тому в даному випадку слід застосовувати іншу судову практику, а саме постанову Верховного Суду від 02 грудня 2019 року по справі №284/157/20. 
Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив від ОСОБА_1 не надходив.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України). 
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
На думку суду оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності визначення сторонами розміру кредиту і отримання відповідачкою кредиту у певному розмірі; ознайомлення відповідачки з процентною ставкою по кредиту, що виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами; недоведеності укладення між сторонами саме кредитного договору №SAMABWFC 00001476228 від 07.03.2018.
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі – Закон №2664-ІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «АКЦЕНТ – БАНК» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У цій анкеті – заяві зазначається, що позичальник згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Та ОСОБА_1 засвідчила, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.8).
Звертаючись до суду, позивач зазначав, на підставі Анкети – Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 16.04.2021 наявна заборгованість у розмірі 26983,52 грн.
Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем надано суду наступні додатки: клопотання про розгляд справи за відсутності позивача із зазначенням про наявність необхідних доказів у матеріалах справи; заява про внесення даних ЄДРПОУ позивача до додаткових відомостей про учасника справи при реєстрації справи у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд»; розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC 00001476228 від 07.03.2018, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 станом на 16.04.2021; копію Анкети – заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 07.03.2018; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які не містять підпису відповідачки про ознайомлення саме з цією редакцією Умов та Правил і Тарифів; копію паспорту відповідачки; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копію банківської ліцензії №16 від 09.10.2009; витяг із статуту АТ «А-БАНК»; копію довіреності представника позивача від 17.03.2021.
Також вірно встановлено, що у Анкеті – Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 07.03.2018, що підписана сторонами, відсутні посилання на те, яку саме послугу мала намір отримати та отримала ОСОБА_1 , звертаючись до Банку 07.03.2018 та у цій Анкеті-Заяві відсутні умови договору: про розмір кредиту і розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.
Як вбачається із позову Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом (18977,43 грн) і заборгованість по відсоткам (8006,09 грн) відповідно до п. 2.1.1.12.10 та п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № SAMABWFC 00001476228 від 07.03.2018, посилався на копію Анкети-заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНК, на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та на Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» як невід`ємні частини кредитного договору від 07.03.2018, що укладений між сторонами.
При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 саме 07.03.2018 позивачем надано кредит, його розмір, надання кредитної карти «Універсальна» та, що саме ці: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 9 зворот - 14) розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в А-Банку, відсутність у заяві: домовленості сторін про отримання відповідачкою саме кредитних коштів, їх розмір, видачу позивачем кредитної карти та домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 07.03.2018, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
А згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
А тому, висновки суду першої інстанції є такими, що ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права. 
Також, з огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду першої інстанції про не ознайомлення позичальника із Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами через відсутність її підпису на цих документах є голослівними. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не заслуговують на увагу, адже АТ «А-БАНК» не заявляло вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами саме на рівні облікової ставки Національного банку України та позивачем не надано суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. І за таких обставин у суду були відсутні підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 (справа №342/180/17) є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17), адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках предметом спору є стягнення кредитної заборгованості і визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції наявності підписаної ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту від 07.03.2018 та ознайомлення позичальника з умовами кредитування, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, так як передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Також вказано, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 01.07.2018. А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов: поновлювана кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання до 50000 грн., базова процентна ставка (3.9% в місяць (46.8% річних) чи 3,7% в місяць (44,4% річних)) були прийняті відповідачкою.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на спростування необґрунтованих сумнівів суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості Банком на підтвердження вірності розрахунку надається банківська виписка, судова колегія вважає їх безпідставними, адже зазначений доказ в порушення вимог ст. 83 ЦПК України не був поданий до суду першої інстанції. А згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.
Крім того, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2,3 статті 367 ЦПК України).
Доказів щодо неможливості подання банком до суду першої інстанції такої виписки з причин, що об`єктивно не залежали від нього, матеріали справи не містять, апелянтом до апеляційної скарги теж не надано та не заявлено відповідного клопотання. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.   
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай