ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3315/21 Справа № 201/2774/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 а,
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:
В березні 2020 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди — задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 60 302 (шістдесят тисяч триста дві) грн. 58 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 745 (сімсот сорок п`ять) грн. 12 коп.
В задоволенні інших вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року у справі №201/2774/20 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
У відзиві представник позивачів ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року - відхилити, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2019 року у м. Дніпрі на перехресті вул. Володимира Вернадського та пров. Євгена Коновальця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Camry», д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota RAV-4», д/н НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 22).
Вказана постанова залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2019 року (а.с.23-26).
Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу № АО/5542252 (а.с. 49).
Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Toyota RAV-4», д/н НОМЕР_5 , є ОСОБА_3 (а.с. 9).
Також, судом першої інстанції було встановлено, що згідно висновку №ZU021019 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного судовим експертом Мазурек А.А. 09.10.2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику «Toyota RAV-4», д/н НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 112 570,67 грн. (а.с.28-32).
Вартість автотоварознавчого експертного дослідження складає 1 800 грн. (а.с.43).
На підставі заяви потерпілої сторони АТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 54 068,09 грн. частково відшкодувавши суму збитку (а.с.49).
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).
Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_3 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_2 , необхідно зазначити наступне. 
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що дорожня-транспортна пригода призвела до переживань ОСОБА_2 , стресу від самої ДТП, від чого вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час користуватися автомобілем, а тому за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 60302,58 грн. та моральна шкода у розмірі 2000,00 грн.
Доводи апелянта, що позивачами не долучено до матеріалів справи №201/2774/20 документів, доказів, які б свідчили про проведення огляду пошкодженого автомобіля одразу після ДТП, тобто неможливо встановити ті пошкодження, які були завдані автомобілем відповідача автомобілю позивачів під час їхньої ДТП, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать встановленим судом першої інстанції обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.
Щодо зауважень апелянта стосовно висновку №ZU021019 від 09.10.2019 року, а саме: зняття заднього пасажирського сидіння, зазначення заміни ковпаків на колесах, ремонт порогу, наявність плівки, варто зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 викликався у визначеному законом порядку на огляд RAV-4 д/н НОМЕР_6 , однак останній не прибув.
Зняття заднього сидіння зумовлено проведенням робіт в салоні автомобіля у зв`язку з ремонтом кузова в його передній частині і зазначається програмою AUDATEX автоматично під час зазначення експертом вихідний даних, тобто програма має перелік робіт (технологічних операцій), які необхідно включати для ремонту відповідних частин автомобіля, які автоматично включаються в перелік при складанні висновку.
Ковпаки, про які велась річ у висновку експерта, є на легкосплавних дисках в центральній частині.
Пошкодження порогу та необхідність його ремонту відповідає проведеному огляду автомобіля RAV-4 д/н НОМЕР_6 , що підтверджується записом в п. 11 протоколу огляду транспортного засобу, який долучений до висновку №ZU021019 від 09.10.2019 року.
Також, на автомобілі RAV-4 д/н НОМЕР_6 була нанесена бронеплівка для попередження сколів, яка підлягає зняттю при проведенні ремонтних робіт, про що було зазначено експертом.
Окрім того, у судовому засіданні суду першої інстанції експертом Мазурек О.А. було надано відповіді на всі поставленні відповідачем запитання, як у заяві про перегляд заочного рішення, так і в апеляційній скарзі.
У зв`язку з зазначеним та наданого експертом висновку, доводи апелянта щодо необґрунтованості встановлених збитків є безпідставними. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 а - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С. Городнича 

М.Ю.Петешенкова