ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3836/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                          судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
секретар судового засідання  Рубан А.В. 

за участі представника відповідача Заїченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у справі № 280/3836/20 (суддя І інстанції – Стрельнікова Н.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4 червня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки 158968,44 грн; 

Також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 3 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позовної заяви. Зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду 23.03.2020 у справі № 280/1020/20, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.08.2019. З посиланням на норми Конституції України, Кодексу законів про працю України та судову практику зазначає, що має право на отримання середнього заробітку за затримку виплати коштів при звільненні, право на яке встановлено судовим рішенням. Вважає, що суд першої інстанції ухилився від з`ясування обставин справи, що свідчить про недотримання встановленого вимогами КАС України принципу оцінки доказів.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1  проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України та Національній Гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 02.08.2019 № 165 майора ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом “ґ” (через сімейні обставини або інші поважні причини) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Енергодарського ОМВК Запорізької області (а.с. 36).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 у справі № 280/1020/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2 серпня 2019 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2 серпня 2019 року (а.с. 4-7).

Вказане судове рішення виконано відповідачем 24.04.2020, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення від 23.04.2020 № 493 (а.с. 39).

Вважаючи, що відповідач виконав судове рішення не в повному обсязі станом на день його звільнення, позивач 4 червня 2020 року звернувся з цим позовом до суду.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач був звільнений з військової служби згідно з наказом командувача НГУ (по особовому складу) від 07.06.2019 № 87 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 2 серпня 2019 року № 165. Частиною 5 ст. 122 КАС України в цьому випадку передбачений місячний строк звернення до адміністративного суду. Разом з тим провадження у цій справі відкрито 10.08.2020, тобто зі спливом майже 2 (двох) років після звільнення з військової служби. 

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 9 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено для проводження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду 23.03.2020 у справі № 280/1020/20 набрало законної сили 07.08.2020, отже у позивача виникло право на отримання відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України з моменту коли вирішено спір, а саме, коли набуло чинності рішення суду (з 07.08.2020). Оскільки відповідачем без зволікань виконано вказане рішення суду після набрання ним законної сили, то затримки відповідачем у виплаті безспірних сум при звільненні позивача зі служби – не відбулося. При цьому період, в який розглядався спір (до набрання рішенням законної сили 07.08.2020), суд не визнав затримкою при розрахунку, оскільки в судовому порядку вирішувався спір між сторонами про наявність чи відсутність у позивача права на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік. Після вирішення такого спору в судовому порядку та встановлення права позивача на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік невідкладно виплати були здійснені. Отже, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки (з 31.07.2018) у розмірі 206  364 грн необхідно відмовити, оскільки рішення суду, яким було вирішено питання про право позивача, невідкладно виконане відповідачем 24.04.2020 та виплачені відповідні суми. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що положення ст. 117 КЗПП передбачають в цих обставинах право позивача на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України.

Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, військова служба є публічною службою, а тому при поданні позовів щодо прийняття громадян на військову службу, її проходження та звільнення з неї застосуванню підлягає строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме місячний строк, який обчислюється  з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Ураховуючи викладене, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 з аналогічним предметом спору зазначила, що висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права    особи на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом  статті 122 КАС України  та не суперечить  Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, яким розтлумачено  статтю 233 КЗпП України  у взаємозв`язку з положеннями статей  117,  237-1  цього  Кодексу  в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.
У зв`язку з цим Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування частини першої  статті 233 КЗпП України  для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа № 420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа № 813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої  статті 122 КАС України  у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року (справа № 815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19).
Отже, строк звернення до суду у цій справі повинен обчислюватись з дня проведення остаточного розрахунку.
У справі, що розглядається, позивач звернувся з позовом до суду 4 червня 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку, а саме після сплати суми грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на виконання рішення суду (24 квітня 2020 року), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.
Як зазначалось вище, такого ж висновку раніше доходив і суд першої інстанції у цій справі, залишивши ухвалою від 9 жовтня 2020 року позовну заяву без розгляду, проте постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 9 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено для проводження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що постанову Третім апеляційним адміністративним судом прийнято 19 січня 2021 року, тобто раніше, ніж постанову судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, в якій Верховний Суд відступив від раніше сформульованих ним висновків щодо застосування для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні приписів частини першої  статті 233 КЗпП України, які були покладені і в основу постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року.

У зв`язку з цим, незважаючи на раніше прийняте в цій справі апеляційним судом рішення про додержання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає необхідним при вирішенні спору застосувати правові висновки Верховного Суду, викладені ним у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, та відповідно до яких позивачем пропущений місячний строк звернення о суду.

Відповідно до положень частини третьої  статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої  статті 240 КАС України  визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою   статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1  статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240    цього    Кодексу.

Відповідачем апеляційна скарга на рішення суду не подавалась, проте згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.
Повний текст складений 22 жовтня 2021 року.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329  КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 3 березня 2021 року  у справі № 280/3836/20 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення 19 жовтня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко