УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/96/21
Провадження № 22-ц/4820/1593/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Журбіцький В.О.,
       з участю        представника позивача         ОСОБА_1 ,
               відповідачки         ОСОБА_2 ,
               представника відповідачки         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_4 до Нетішинської міської ради Хмельницької області,  ОСОБА_2 , Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Нетішинської міської ради Хмельницької області (далі – Рада),  ОСОБА_2 , Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області (далі – Держгеокадастр) про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним і скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
ОСОБА_4 зазначив, що за договором дарування від 19 травня 2004 року він набув право власності на садовий будинок з хлівом і земельну ділянку площею 888 кв.м, розташовані в Садово-городньому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі – СГТ «Мічурінець»), у с. Старий Кривин, Славутського району, Хмельницької області.
Під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж подарованої позивачу земельної ділянки в натурі (на місцевості) з`ясувалося, що має місце її перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022 (площа співпадає на 6,3887%).
Рішенням Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 22 серпня 2008 року №4 земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022 передано у власність ОСОБА_2 для ведення садівництва, після чого 17 березня 2009 року Управління Держкомзему у Славутському районі Хмельницької області видало відповідачці державний акт серії ЯЗ №119049 на право власності на земельну ділянку та зареєструвало цю ділянку в Державному земельному кадастрі як об`єкт цивільних прав.
Старокривинська сільська рада Славутського району Хмельницької області передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, яка не була вільною та перебувала у власності позивача, внаслідок чого оскаржуване рішення є незаконним, а одержаний ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним. Водночас у Державному земельному кадастрі має бути скасований запис про державну реєстрацію спірної земельної ділянки.
За таких обставин ОСОБА_4 просив суд:
визнати незаконним і скасувати рішення Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 22 серпня 2008 року №4 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0600 га (кадастровий номер 6823987300:01:028:0022) для ведення садівництва;
визнати недійсним державний акт серії ЯЗ №119049 від 17 березня 2009 року на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер 6823987300:01:028:0022), розташовану в СГТ «Мічурінець», у с. Старий Кривин, Славутського району, Хмельницької області, та скасувати його державну реєстрацію;
скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 22 серпня 2008 року №4 в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, передання цієї земельної ділянки їй у власність та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 119049, виданий 17 березня 2009 року ОСОБА_2 , яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 6823987300:01:028:0022, місце розташування: Хмельницька область, Шепетівський (Славутський) район, с. Старий Кривин, СГТ «Мічурінець», - та скасовано його державну реєстрацію.
Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022, площею 0,06 га, місцем розташування: Хмельницька область, Шепетівський (Славутський) район, с. Старий Кривин, СГТ «Мічурінець», цільовим призначенням: для індивідуального садівництва.
Стягнено на користь ОСОБА_4 з Ради, ОСОБА_2 , Держгеокадастру по 3 440 грн 59 коп. судових витрат з кожного.
Суд виходив з того, що Старокривинська сільська рада Славутського району Хмельницької області передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, частина якої не була вільною та перебувала у власності позивача, внаслідок чого оспорюване рішення не відповідає вимогам закону. У зв`язку з цим, державний акт про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку слід визнати недійсним, а реєстрацію цієї ділянки у Державному земельному кадастрі – скасувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки ОСОБА_4 як суміжний землекористувач погодив її межі, натомість, попередній власник земельної ділянки позивача, ОСОБА_5 набула її з порушенням установленого порядку. Суд першої інстанції не врахував ці обставини, прийняв до розгляду позов, який не відповідає вимогам процесуального закону, та дійшов помилкового висновку про його обґрунтованість. Крім того, суд не вмотивував розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу Держгеокадастр зазначило, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Рада не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

За договором дарування від 19 травня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Славутського районного нотаріального округу Хмельницької області Артемовою Л.Я. (реєстраційний №1395), ОСОБА_4 набув право власності на садовий будинок з хлівом і земельну ділянку площею 888 кв.м для ведення садівництва, що розташовані в СГТ «Мічурінець» у с. Старий Кривин, Шепетівського (Славутського) району, Хмельницької області.
До того садовий будинок і земельна ділянка належали ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 серпня 2003 року, виданого Славутською районною державною адміністрацією Хмельницької області, та зареєстрованого у Славутському бюро технічної інвентаризації за №19, і державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №01151 від 29 грудня 1997 року, виданого Старокривинською сільською радою Славутського району Хмельницької області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300.
Про вчинення правочину приватним нотаріусом Артемовою Л.Я. зроблена відповідна відмітка у державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ №01151 від 29 грудня 1997 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300.
У 2020 році фізична особа – підприємець ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_4 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: Хмельницька область, Шепетівський (Славутський) район, с. Старий Кривин.
Державний кадастровий реєстратор рішенням №РВ-6800615982020 від 5 червня 2020 року відмовив ОСОБА_4 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах земельної ділянки позивача розміщена частина земельної ділянки з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022 (площа співпадає на 6,3887%).
Рішенням 15-ї сесії Старокривинської сільської ради Славутського району Хмельницької області, правонаступником якої є Рада, від 22 серпня 2008 року №4 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану в СГТ «Мічурінець», у с. Старий Кривин, Шепетівського (Славутського) району, Хмельницької області.
На підставі цього рішення 17 березня 2009 року Старокривинська сільська рада Славутського району Хмельницької області видала ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №119049, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №010976000063. Того ж дня державний кадастровий реєстратор зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022.

а) щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.  Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.  Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
В силу ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. 
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Із положень ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.  Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки у власність. Це право набувається особами як на підставі цивільно-правових угод (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо ), так і в порядку приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, із земель державної або комунальної власності.
Приватизація земельних ділянок здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції. На час виникнення спірних правовідносин право власності громадян на земельні ділянки виникало після одержання ними державних актів та їх реєстрації.
Земельна ділянка, яка передається особам у порядку приватизації земель державної чи комунальної власності має бути вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.
Надання громадянину у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або користуванні іншої особи, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому земельним законодавством.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння майном. Обов`язковою умовою визнання правового акта індивідуальної дії недійсним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав власника майна.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зібрані докази вказують на те, що 19 травня 2004 року ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку, розташовану в СГТ «Мічурінець», у с. Старий Кривин, Шепетівського (Славутського) району, Хмельницької області, на підставі цивільно-правової угоди – договору дарування.
У свою чергу, 17 березня 2009 року Старокривинська сільська рада Славутського району Хмельницької області передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану у тому ж садово-городньому товаристві, в порядку приватизації земель комунальної власності.
Згідно технічної документації із землеустрою (а.с. 11-25, 98-115) і протоколу проведення перевірки електронного документа №ПП-6800363522020 від 5 червня 2020 року (а.с. 27) передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022 накладається на земельну ділянку ОСОБА_4 (площа співпадає на 6,3887%).
Ця обставина сторонами не оспорюється.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Старокривинська сільська рада Славутського району Хмельницької області передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, частина якої не була вільною та перебувала у власності ОСОБА_4 . У зв`язку з цим, оспорюване рішення не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, а державний акт є недійсним.
Зазначений висновок суду ОСОБА_2 не спростований.

б) щодо скасування у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки

Статтею 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ст. 193 ЗК України державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
В силу ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
Згідно з ч. 10 ст. 24 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, серед іншого, й у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що земельні ділянки як об`єкти цивільних прав мають бути сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі в установленому законом порядку.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується на підставі судового рішення внаслідок визнання судом такої реєстрації незаконною.
Встановивши, що до складу зареєстрованої у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 6823987300:01:028:0022, яка в подальшому була передана у власність ОСОБА_2 , увійшла частина належної ОСОБА_4 на праві власності земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що така реєстрація є незаконною та підлягає скасуванню.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування цього висновку суду.
ОСОБА_4 подав позовну заяву з додержанням вимог ст. 175 ЦПК України. Посилання ОСОБА_2 на невідповідність заявленого позову процесуальному закону є безпідставними.

в) щодо доводів апеляційної скарги про погодження сторонами меж земельних ділянок

Частиною 1 статті 193 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний земельний кадастр – це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.
Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (ч. 1 ст. 194 ЗК України).
Згідно зі ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки – це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.  Кадастрова зйомка включає:  геодезичне встановлення меж земельної ділянки;  погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;  відновлення меж земельної ділянки на місцевості;  встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;  виготовлення кадастрового плану.
Аналіз указаних правових норм свідчить про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 січня 2019 року (справа №580/168/16-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Матеріали технічної документації із землеустрою (а.с. 98-115), на підставі яких спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 , містять погодження ОСОБА_4 меж цієї ділянки. Наразі, ця обставина не спростовує факт передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 із порушенням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги про погодження ОСОБА_4 меж спірної земельної ділянки, а також непогодження ОСОБА_2 меж земельної ділянки ОСОБА_5 , як підставу для відмови в позові, не приймаються судом апеляційної інстанції.

г) щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VI).
В силу пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону №3674-VI).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір і судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).  Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
У грудні 2020 року ОСОБА_4 пред`явив позов, який містив три вимоги немайнового характеру, внаслідок чого позивач обґрунтовано сплатив судовий збір у розмірі 2 522 грн 40 коп. (2102?0,4?3). Крім того, ОСОБА_4 поніс обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу адвоката Огойка А.А. у розмірі 7 799 грн 35 коп. (5000+2799,35).
Оскільки позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, а матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 користується пільгами щодо сплати судового збору, то суд правомірно присудив з останньої на користь позивача 3 440 грн 59 коп. судових витрат ((2522,40+7799,35):3).
Суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат із дотриманням вимог закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
У зв`язку з поданням ОСОБА_2 апеляційної скарги ОСОБА_4 поніс витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 943 грн 25 коп. Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то ці витрати слід покласти на ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року – без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2  (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 4 943 гривні 25 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Маршал І.М.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47