ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/4972/20                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        01 грудня 2021 року                                                                              м. Київ     

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                                Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                 Василенка Я.М.,
                                                                                                       Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
 
                                                 ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.01.2020    року №0012320-5005-1027 (форми «Ф») на суму 40848,45 грн.  з податку на нерухоме майно за    2019    рік, відмінне від земельної ділянки;    
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.01.2020  року №0012321-5005-1027  (форми «Ф») на суму  6007,03 грн. з податку на нерухоме майно за    2019    рік, відмінне від земельної ділянки.    
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем незаконно винесено податкове повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за    2019    рік, з огляду на нарахування контролюючим органом вказаної суми податкового зобов`язання на майно, яке не є об`єктом оподаткування.  
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що застосування пункту «є» підпункту  266.2.2  пункту 266.2    статті 266 Податкового кодексу України    можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Відповідач вважає, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.     
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від        29.01.2020 року №0012320-5005-1027 (форми «Ф») на суму 40848,45 грн. з податку на нерухоме майно за 2019 рік, відмінне від земельної ділянки.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від       29.01.2020 року №0012321-5005-1027 (форми «Ф») на суму 6007,03 грн. з податку на нерухоме майно за 2019 рік, відмінне від земельної ділянки.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
      Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 01.12.2021 року.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
   В апеляційній скарзі відповідачем було заявлено клопотання про процесуальне правонаступництво Головного управління Державної податкової служби у Київській області                (код ЄДРПОУ 43141377) на Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797).
       Відповідно до  статті 52 КАС України  у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
      Зі змісту  постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893  випливає, що Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) прийнято рішення ліквідувати.
   Згідно абзаців 3, 4 пункту 2 вказаної постанови територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї  постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Держаною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї  постанови  та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї  постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї  постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
          Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління Державної податкової служби у Київській області, яке згідно пункту 1 затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року №643 положення є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ЄДРПОУ 43141377).
        При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління Державної податкової служби у Київській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України здійснено 30.09.2020 року.
        З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання Головного управління Державної податкової служби у Київській області та допустити заміну Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.09.2001  року. Дана інформація внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №23530170000007232. Видами діяльності за кодом КВЕД є, зокрема: 31.09 Виробництво інших меблів, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна та інші (а.с.48).    
Позивачеві належать на праві спільної приватної власності нежитлові будівлі, під літерами "А", "В", "Г", "Д" за    адресою: АДРЕСА_1.    
Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.01.2020    року №0012320-5005-1027, яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за    2019    рік у розмірі    40848,45 грн. та податкове повідомлення-рішення від  29.01.2020  року №0012321-5005-1027  яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за    2019    рік у розмірі 6007,03 грн.    
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним позовом.  
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 67 Конституції України,  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є  Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI  (далі -  ПК України).
Відповідно до підпункту  266.1.1  пункт  266.1  статті 261 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно приписів статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Питання сплати платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано статтею 266 ПК України.
Згідно з підпунктом  266.2.1  пункту  266.2  статті  266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
За приписами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Положеннями підпункту 14.1.129  пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно пункту 30.1 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
В силу пункту 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. 
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків, за правилами пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пункт «є» підпункту  266.2.2. пункту  266.1  статті  266 ПК України  встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Системне тлумачення підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 ПК України  свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).
          Вищезазначене дає підстави для висновку, що будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» Державного класифікатора будівель та споруд     ДК018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.    
Колегія суддів зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пункт «є» підпункту  266.2.2 пункту 266.2  статті  266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Наведене відповідає також правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.01.2018 року по справі 822/2624/16 та в постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17.
Таким чином, належні позивачу на праві спільної приватної власності нежитлові будівлі, під літерами "А", "В", "Г", "Д", розташовані за  адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів  закону  і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, тому висновки суду перші інстанції є обґрунтованими та правомірними.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
        Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 315 КАС України,  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 КАС України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.  242-244,  250,  291,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

        Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

        Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

        Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - залишити без змін.

        Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                        Я.М. Василенко
                                                                                                       
                                                                                                            В.В. Кузьменко