ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року 
м. Київ
справа №814/500/17
адміністративне провадження № К/9901/3289/17  

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 (головуючий суддя - Танасогло Т.М., судді: Федусик А.Г., Яковлєв О.В.) у справі № 814/500/17.

встановив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області) від 07.02.2017 № Ф - 286-17 на суму 14281,21 грн. 

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що особи, яким призначена пенсія за віком за вислугою років, не є платниками єдиного внеску згідно з пунктом 4 частини четвертої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки зазначена норма не містить жодного винятку щодо пенсіонерів за віком.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено.

При прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ФОП ОСОБА_1 не є пенсіонером за віком, а тому не звільнений від сплати єдиного внеску.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанцій, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2017. 

В обґрунтування своїх вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 4 частини четвертої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За змістом зазначеної норми фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком, незалежно від того, досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах зі зменшенням віку. 

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області заявлено клопотання про заміну відповідача правонаступником, яке згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 14.04.1994 ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Протягом 2011-2016 років перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвами платника єдиного податку від 13.12.2010 серія НОМЕР_3 та від 31.05.2012 серії НОМЕР_2.

Відповідно до посвідчення від 23.11.1998 серії НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, при цьому з 03.02.2005 позивач має право на пенсію за віком.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку,  вважає себе звільненим від сплати єдиного внеску, починаючи з серпня 2011 року.

07.02.2017 відповідачем сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-286-17 на суму 14281,21 грн., який виник у зв`язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої  статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудові пенсії діляться на пенсії: за віком; за інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Також, згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пов`язується, зокрема з досягненням 60 років.

Згідно зі статтею 1 Закону України   «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, -  незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Згідно з положеннями частини четвертої 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дана стаття передбачає виключний перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Враховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2018 у справі №826/28012/15 та Верховним Судом України у постанові від 15.04.2014                   № 21-59а14.
Отже, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність прийняття контролюючим органом вимоги від 07.02.2017 № Ф - 286-17 про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Клопотання Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про заміну відповідача правонаступником задовольнити.

Замінити Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області (код ЄДРПОУ 43144729).

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі                № 814/500/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева  Р.Ф. Ханова