Ухвала 
 
02 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 664/3122/15-ц
провадження № 61-3439св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року у складі судді Заславець Н. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Радченка С. В., Вейтас І. В., Семиженка Г. В.,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом. 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк». Зустрічна позовна заява мотивована тим, що укладений сторонами кредитний договір, заборгованість за яким просить стягнути АТ КБ «ПриватБанк», не містить істотних умов договору, зокрема: не здійснено детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням кредитного договору; не наведено графіку платежів згідно зі строковістю, зазначеною у договорі (щомісяця), у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг із зазначенням сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом; не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; не зазначено реальну процентну ставку; не визначено та не вказано абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем на користь банку та третіх осіб; не зазначено попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначено про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи та про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням та погашенням; не зазначено строку дії кредитного договору; не зазначено порядок припинення дії кредитного договору; не зазначено про дострокове розірвання кредитного договору; не зазначено відповідальності кредитора при порушенні умов договору, щодо повернення та зарахування кредиту; не зазначено застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; перед укладенням кредитного та іпотечного договорів банком не оприлюднено інформацію про кредитування, умови виникнення іпотечного боргу; не зазначено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, що в свою чергу свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору, у зв`язку з чим є підстави для визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір від 20 грудня 2007 року, укладений між нею та АТ КБ «Приватбанк».
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами при укладенні оспорюваного кредитного договору не було погоджено усіх істотних умов цього договору, тому він є неукладеним. Оскільки кредитний договір є неукладеним, а банком не заявлено вимог про повернення безпідставно отриманого майна, то відсутні підстави для задоволення позову банку, як і підстав для задоволення зустрічного позову, так як неукладений правочин не можу бути визнаний недійсним.
 Постановою Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи свідчать, що боржником було отримано кредит у розмірі 14 000,00 дол. США, на погашення якого сплачено 22 032,78 дол. США, та беручи до уваги невідповідності у розрахунку заборгованості, безпідставне застосування підвищеної процентної ставки, стягнення комісійних витрат, що є нікчемними, на які нараховувалась пеня та інші платежі, а також передчасне включення до тіла кредиту 7 557,36 дол. США - майбутніх страхових платежів, на які також нараховувались проценти та інші платежі, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року є необґрунтованим, що є підставою для відмови у задоволенні вимог банку. Крім того, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у зв`язку з необґрунтованістю цих вимог.
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Постанову Херсонського апеляційного суду від 09 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що кредитний договір є неукладеним та не перевірили доводів сторін щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин не вирішили питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами, як і не дали оцінки доводам ОСОБА_1 щодо недійсності цього договору, оскільки неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження належного розміру заборгованості відповідачів по кредитному договору, а наявний у матеріалах справи розрахунок не може бути прийнято до уваги через те, що зазначений у ньому розмір заборгованості містить в собі складові, які не відповідають вимогам закону, частина розміру заборгованості за кредитом, відсотками та пенею була нарахована поза межами строку дії кредитного договору. Доводи позивача щодо розміру заборгованості по кредитному договору не підтверджені належними доказами, а апеляційний суд не має процесуальної можливості самостійно визначити розмір дійсної заборгованості, оскільки такі дії потребують спеціальних знань.
У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в частині відмови у первісному позові про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі. В частині відмови у зустрічному позові АТ КБ «ПриватБанк» погоджується із постановою та не оскаржує. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідачі мають заборгованість перед ПриватБанком, яка підлягала сплаті. Останній платіж здійснений 15 вересня 2014 року та у вересні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом. Отже, є незрозумілим застосування судом правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Адже, усі суми у розрахунку нараховані відповідно до умов договору та закону. Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок. Оскільки, судом апеляційної інстанції цього не було зроблено, суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу з суду першої інстанції.
У квітні 2021 року матеріали цивільної справи № 664/3122/15-ц надійшли до Верховного Суду та 20 квітня 2021 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.  
Водночас ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 363/1834/17 (провадження № 61-13108св19) за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору.
Ухвала мотивована, зокрема, тим що аналіз постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) свідчить, що умова договору, яка передбачає комісію, є нікчемною, оскільки є платою, встановлення якої заборонено, зокрема, частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», отже такі умови договору порушують публічний порядок (стаття 228 ЦК України). При цьому частина третя 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є незмінною у редакції цього Закону від 07 грудня 2000 року № 2121-III, який набрав чинності 17 січня 2001 року.
При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) не відступила чи не уточнила висновки, зроблені у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18).
Між тим, у справі № 6-1746цс16 Верховний Суд України кваліфікував умови договору, що передбачала комісію, як оспорювану, і залишив в силі рішення суду першої інстанції, який визнав таку умову недійсною. Тому здійснення протилежної кваліфікації умови договору, що передбачала комісію, є по своїй суті відступом від висновків Верховного Суду України.
Аналогічний висновок, з посиланням на наведену постанову Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16, зокрема викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц (провадження № 61-10156св18).
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року справа № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 25 травня 2021. У подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено. В останнє розгляд справи відкладено на 14 грудня 2021 року.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 206/3009/15-ц до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі № 664/3122/15-цзупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                     М. М. Русинчук