П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4288/21	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
секретар - П`ятіна В.В.,

за участю: представника апелянта – Кермач А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду  від    13.08.2021 по справі  № 400/4288/21 за позовом     ОСОБА_1  до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, 3-тя особа Акціонерне товариство "Перший Українській Міжнародний Банк"   про визнання протиправними та скасування постанов, –
             ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича від 21.04.2021 про відкриття виконавчого провадження № 65237129 з примусового виконання виконавчого напису № 27048, виданого 12.11.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” заборгованості в розмірі 20039,32 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича від 21.04.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 2 003,93 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича від 21.04.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 500,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича від 14.05.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати відрахування з доходів (пенсії) боржника в розмірі 20 відсотків на суму боргу у розмірі 22543,25 грн.
12 серпня 2021 року представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Бухалевічем Степаном Вікторовичем згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 65237129 від 21.04.2021 та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.05.2021, - до набрання судовим рішенням у справі законної сили.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказував, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Бухалевічем С.В. згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 65237129 від 21.04.2021 та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.05.2021 з позивачки будуть стягуватись щомісяця, починаючи з  липня 2021 року кошти в розмірі 384,39 грн ( 20% від суми 1 921,94 грн).
Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 13 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову повернув без розгляду, у зв`язку із тим, що заявницею не сплачено судовий збір за подання цієї заяви.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила її скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував, що заявниця позбавлена можливості сплатити судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 681,00 грн, оскільки 09.07.2021 отримала пенсію у розмірі 1537,35 грн, що є меншим від розміру 1854,00 грн прожиткового мінімуму встановленого законом.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що відповідно довідки про доходи загальна сума отриманої пенсії за період з червня 2020 року по травень 2021 року складає 21945,78 грн. Крім того, з даної довідки вбачається, що пенсія позивачки залежно від періоду становить  1 785,69 грн., 1 821,94 грн. 1 921,94 грн. Пенсія у розмірі 1537,35 грн. ОСОБА_1 отримала лише у липні 2021 року, отже суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення її заяви та звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, чи відстрочення/зменшення суми судового збору.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:
1) найменування суду;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;
3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;
4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;
5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Крім того, згідно частини 4 статті 152 КАС України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Статтею  154 КАС України, унормовано, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи приписи частини 1 статті 169 КАС України, колегія суддів зауважує, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Тобто для розгляду заяви про забезпечення позову та залишення позову без руху у справі встановлені різні процесуальні строки: два дні та п`ять днів відповідно.
Колегія суддів зазначає, що КАС України встановлено скорочені строки розгляду заяви для забезпечення позову та не унормовано залишення без руху заяви про забезпечення позову, що зумовлює дотримання особою приписів статті 152 КАС України.
Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частиною другою статті 132 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Таким законом є Закон України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI). З його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону № 3674-VI, норма якої є спеціальною.
Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
З аналізу  статті 8 Закону № 3674-VI чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Що ж до самих умов, визначених статтею 8, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.
Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.
Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону № 3674-VI перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним.
Отже, положення частини першої статті 133 КАС  України як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону № 3674-VI, що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 133 КАС України  та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону № 3674-VI, застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду   у постанові  від 14 січня 2021 року, справа № 0940/2276/18
Апеляційний суд  наголошує, що частина перша статті 133 КАС визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору виходячи із майнового стану сторони, водночас стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.
Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Також слід зазначити, що повне звільнення від оплати усіх судових витрат застосовується судом до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє взагалі робити будь - які судові витрати, інакше вони неспроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби (житло, харчування тощо).
Водночас, відповідно ухвали про повернення заяви суд першої інстанції зазначив, що позивачкою надано до суду довідку про доходи, відповідно до якої загальна сума отриманої пенсії за період з червня 2020 року по травень 2021 року складає 21945,78 грн. Крім того, з даної довідки вбачається, що пенсія позивача залежно від періоду становить  1785,69 грн., 1821,94 грн. 1921,94 грн. Пенсія у розмірі 1537,35 грн. позивач отримала лише у липні 2021 року.
Тобто розмір судового збору  (681,00 грн) не перевищує 5 відсотків розміру  річного доходу заявниці за попередній календарний рік (1097,29 грн.).
Апеляційний суд акцентує, що судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя.
Якщо компенсаційна функція судового збору лежить за межами судового процесу, то від виконання превентивної та соціальної функції судового збору безпосередньо залежить виникнення та розвиток судового процесу.
Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що “характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду”.
"Право на суд" не є абсолютним.  Воно може  бути  піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю  природою  потребує регулювання  з  боку  держави. Гарантуючи  сторонам  право  доступу  до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків",  пункт 1  статті  6 Конвенції залишає  державі  вільний вибір засобів,  що використовуватимуться для досягнення цієї мети,  але в той час,  коли Договірні  держави мають можливість  відхилення  від  дотримання вимог Конвенції щодо цього,  остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за  Судом.
Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979).
Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв`язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права"" № 12-рп/2013 від 28.11.2013, вказав - гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).
Отже, колегія суддів, враховуючи скорочені терміни розгляду заяви про забезпечення позову, а також те, що розмір  судового збору  (681,00 грн) не перевищує 5 відсотків розміру  річного доходу заявниці за попередній календарний рік (1097,29 грн.), те що не є предметом позову у даній справі захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю ОСОБА_1 не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову.        
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від    13.08.2021 по справі  № 400/4288/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 02 грудня 2021 року.
Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.