УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/4847/21
Провадження № 22-ц/4820/1228/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/4847/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2021 року в складі судді Карплюка О.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Національний Банк України про визнання договору недійсним.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № SAMDNWFC00006141641, укладений 19 червня 2014 року, між нею та АТ КБ «Приватбанк». На підтримання заявлених вимог позивач посилалася, що ніякого кредитного договору вона не підписувала та не давала згоду на встановлення кредитного ліміту. Таким чином, на момент укладення договору в неї було відсутнє волевиявлення на його укладення, отже банком порушено вимоги ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочину недійсним.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що суд не встановлював обставини справи та не перевіряв їх доказами, зокрема не прийняв до уваги повідомлення банку про стягнення з неї неіснуючого боргу в розмірі 15050 грн, адже жодних договірних правовідносин між нею та банком не існувало. Крім того, суд відхилив, її клопотання про витребовування самого кредитного договору № SAMDNWFC00006141641, укладеного 19 червня 2014 року та інформації про видачу кредиту, його розмір та основні умови користування кредитними коштами, а вона не могла надати таких доказів, тому просила суд їх витребовувати. Апелянт вважає, рішення суду незаконним та необґрунтованим і з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі просить його скасувати.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 19 червня 2014 року уклали кредитний договір № SAMDNWFC 00061441641, в якому обумовили всі істотні умови, передбачені чинним законодавством для кредитних договорів зокрема ціну договору, яка встановлена у формі тіла кредиту, розміру процентів за користування кредитними коштами та відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тощо. 
Банком лише надано суду анкету-заяву 28 жовтня 2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, дана заява підписана від імені ОСОБА_1 . 
Кредитний договір № SAMDNWFC 00061441641 від 19 червня 2014 року ні позивачем, ні відповідачем суду наданий не був, відповідачем взагалі заперечується факт укладення такого договору.
При цьому відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. 
За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що оспорюваний кредитний договір № SAMDNWFC 00061441641 від 19 червня 2014 року між сторонами укладений не був, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції слід відхилити, оскільки вказані доводи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про нескладність оспорюваного договору та не містять інших доказів в підтвердження пояснень позивачки про його укладення.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова