ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/31541/20
адміністративне провадження № К/9901/18246/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Калашнікової О.В.,  Соколова В.М., 
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/31541/20
за позовом  ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішень
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Арсірія Р.О.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Шурка О.І., суддів Мельничука В.П., Оксененка О.М.,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.  ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач, Шевченківський РВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), де просила:
1.1. визнати протиправною та скасувати постанову № 59390103 від 27 жовтня 2020 року державного виконавця Шевченківського РВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленка С.I. про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346,00 грн з ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
3. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, є вичерпним. Судами зазначено, що після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
4. 19 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 640/31541/20.
5. В обґрунтування касаційної скарги скаржниця зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 2 статті 27 Закону № 1404-VIII та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 лютого 2021 року у справі № 120/89/19-а, від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/5959/19 та від 14 листопада 2019 року у справі № 808/2840/16 та від 08 листопада 2019 року у справі № 640/19510/16-а.
5.1. Скаржниця указує, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримувала. Відповідачем не надано суду доказів про направлення рекомендованим листом боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, чим позбавлено ОСОБА_1 права на добровільне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва, тим самим уникнення стягнення з неї витрат про стягнення виконавчого збору. 
5.2. Також, зазначає, що з аналізу норм ЗУ «Про виконавче провадження» слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/5959/19.
5.3. Крім того, судами не взято до уваги, щодо державний виконавець не виконав жодних дій направлених на фактичне виконання рішення суду, державний виконавець не здійснював примусове виселення ОСОБА_1 .
6. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.
7. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 20 жовтня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
8. Від відповідача відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій за наявними в справі матеріалами у відповідності до статті 345 КАС України.
Установлені судами фактичні обставини справи
9. 20 червня 2019 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява представника ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 761/18490/17 Шевченківського районного суду м. Києві від 24 травня 2019 року про зобов`язання стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його приватною власністю, а саме : житловою кімнатою площею 14,1 кв.м., індекс 2-5; житловою кімнатою площею 15,7 кв.м., індекс 2-10; житловою кімнатою площею 13,1 кв.м., індекс 2-11; кладовою площею 3,7 кв.м., індекс 2-12; приміщення (II) підвалу під будинком "А", площею 13,1 кв.м. в домоволодінні по АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_1 з цих приміщень у приміщення, які належать ОСОБА_4 згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2012 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року, за адресою - АДРЕСА_1 , а саме : сіни площею 6,5 м2, зазначені індексом 2-1, передню площею 5,6 м2, зазначену індексом 2-2, кухню площею 6,2 м2, зазначену індексом 2-3, житлову кімнату площею 1.7,3 м2, зазначену індексом 2-4, вбиральню площею 2,8 м2, зазначену індексом 2-12, сходову клітину площею 2,1 м2, зазначену індексом 2-6, передню площею 3,9 м2, зазначену індексом 2-7, ванну кімнату площею 4,1 м2, зазначену індексом 2-8, кухню площею 4,9 м2, зазначену індексом 2-9, підвал під прибудовою "а", 1/2 частина огородження та мощення.
10. 18 липня 2019 року державним виконавцем, на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59390103, в частині зобов`язання усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні його приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_1 .
11. 21 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ.
12. Відповідно до постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ, проведення виконавчих дій, що призначено на 22 жовтня 2020 року о 10:00 год по вул. Володимира Сальського (Котовського) 34, м. Київ.
13. Копія постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ, адресована ОСОБА_1 повернулася на адресу Шевченківського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
14. 22 жовтня 2020 року державним виконавцем складено акт державного виконавця, який встановлено фактичне повне виконання рішення суду. Боржником в даному акті не було зафіксовано жодних порушень порядку проведення виконавчих дій
15. 27 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
16. 27 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
17. 27 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням. Постанова про стягнення виконавчого збору № 59390103 та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 59390103 виділені в окреме виконавче провадження.
18. 04 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме в пункті 1 постанови про стягнення виконавчого збору замість "виконавчий збір у розмірі 18892 гривня (UAH)", внесено вірне "виконавчий збір у розмірі 8346 гривня (UAH)".
19. Не погоджуючись з вказаною постановою про стягнення виконавчого збору позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Нормативне регулювання 
20. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).
22. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
23. Згідно з частиною шостою статті 26 вказаного Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
24. Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
25. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).
26. Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
27. Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
28. Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
29. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
30. Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
31. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 30 червня 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
33. Предметом спору у цій справі є правомірність винесення відповідачем постанови від 27 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 59390103.
34. Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
35. Скаржниця посилається на те, що державний виконавець не вчинив жодних виконавчих дій на виконання судового рішення. З огляду на це, на думку скаржника, державний виконавець не мав підстав для стягнення виконавчого збору. Крім того, позивачка не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження № 59390103. Докази направлення цієї постанови рекомендованим повідомленням на адресу ОСОБА_1 в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Вказане унеможливило виконання постанови № 59390103 боржником у добровільному порядку та відповідно тим самим уникнення стягнення з боржника виконавчого збору. 
36. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, є вичерпним. Судами зазначено, що після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
37. Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про те, що умови й підстави, коли виконавчий збір не стягується, чітко визначені. Суди попередніх інстанцій встановили, що у цій справі таких умов і підстав не було.
38. За правилами частини третьої статті 27 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішення немайнового характеру передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
39. Із системного аналізу положень статті 27, пункту 11 частини першої статті 39, частини третьої статті 40, частини 63 Закону № 1404-VIII слідує, що у випадку закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення немайнового характеру розмір й підстави стягнення виконавчого збору не поставлені у залежність від повного або часткового виконання виконавчого документа.
40. Виконавчий збір у такому разі є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника.
41. У цій справі судами встановлено, що виконавчий лист № 761/18490/17 Шевченківського районного суду м. Києві від 24 травня 2019 року було прийнято державним виконавцем до виконання та 18 липня 2019 року було відкрите відповідне виконавче провадження № 59390103. Також судами встановлено, що у цьому провадженні державний виконавець вчинив дії, описані у пунктах 11-13 цієї постанови, направлені на примусове виконання судового рішення.
42. Наведене спростовує доводи скаржниці про те, що державний виконавець не проводив жодних виконавчих дій та не мав підстав для стягнення виконавчого збору. 
43. У касаційній скарзі скаржниця також вказує на наявність висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/5959/19, який на думку скаржника має бути застосований у цій справі, оскільки в обох справах спірне питання стосується обов`язковості здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення як підстави для стягнення виконавчого збору. Стосовно цього доводу Суд звертає увагу на таке.
44. У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/5959/19 судом надавалася оцінка законності дій та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору під час виконання виконавчого документа майнового характеру.
45. При цьому, судом аналізувалися положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, які зменшували відповідальність боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
46. Таким чином, у справі № 280/5959/19, з урахуванням того, що внесені Законом України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника, оскільки виконавче провадження розпочато під час дії попередньої редакції статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.
47. Тлумачення відповідних норм цього Закону було здійснене касаційним судом з урахуванням редакції, чинної на момент виникнення спору.
48. Однак у справі, яка розглядається, судове рішення мало немайновий характер; виконавче провадження було закінчене; спірні правовідносини стосуються нормативного регулювання, відмінного від того, на основі якого зроблені висновки у справі № 280/5959/19.
49. Отже, правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/5959/19, не є релевантним до правовідносин у цій справі.
50. У касаційній скарзі скаржниця також зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року № 59390103 рекомендованим поштовим відправленням на адресу ОСОБА_1 не надходила, що в своє чергу унеможливило виконання судового рішення у добровільному порядку та сприяло б уникненню стягнення з боржника виконавчого збору. 
51. У цьому випадку, на думку скаржниці, до спірних правовідносин судам необхідно було застосувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 лютого 2021 року № 120/89/19 щодо застосування статті 28 Закону №1404-VIII стосовно обов`язку державного виконавця надсилати постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
52. Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
53. Судами у цій справі встановлено, що 22 жовтня 2020 року державним виконавцем складено акт, яким встановлено фактичне повне виконання рішення суду. Внаслідок чого, 27 жовтня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення.
54. Постанова про стягнення виконавчого збору № 59390103 та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 59390103 виділені в окреме виконавче провадження.
55. З матеріалів справи слідує, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2019 року № 59390103 та рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, пов`язані із відкриттям вказаного виконавчого провадження, не є предметом оскарження у цій справі. 
56. Водночас наведені скаржницею доводи щодо не направлення державним виконавцем вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника та відповідно необхідності врахування висновку Верховного Суду щодо застосування статті 28 Закону № 1404-VIII, викладеного у постанові від 24 лютого 2021 року могли бути предметом оцінки судом у разі оскарження постанови від 18 липня 2019 року № 59390103.
57. Враховуючи зазначене, підстави для врахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 лютого 2021 року № 120/89/19 у цій справі відсутні.
58. Як зазначає сама скаржниця, постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 листопад 2020 року з виконання постанови № 59390103 від 27 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 8346,00 грн отримано нею 18 листопада 2020 року.
59. З огляду на встановлені у цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, правильним є висновки судів попередніх інстанцій, що відповідач діяв в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору № 59390103 від 27 жовтня 2020 року.
60. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що судові рішення у цій справі постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.
61. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
62. Доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
63. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
64. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
65. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
66. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.
67. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
68. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
69. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько  О.В. Калашнікова   В.М. Соколов