СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                               м. Харків                        Справа № 922/2004/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І. , суддя  Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.
та представників учасників справи:
позивача – Шматков Д.С. (посвідчення №2444 від 30.10.2018, ордер серіяВІ №1063404 від 01.11.2021)
відповідача – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" (вх.№2721Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 (суддя В.І.Ольшанченко, повний текст рішення складено 12.08.2021) у справі №922/2004/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Концепт", м. Черкаси;
до Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО", м. Харків
про стягнення 498103,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Концепт" (позивач) надало Господарському суду Харківської області позовну заяву до Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" (відповідач), в якій просить:
1) стягнути з відповідача на користь позивача 488145,84 грн - основного боргу, 1653,52 грн - відсотків річних та 8304,55 грн - штрафу;
2) органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати, починаючи з 19.05.2021 і до моменту виконання рішення, проценти за такою формулою: сума боргу х 3 відсотки річних х кількість днів прострочення / кількість днів у відповідному році та стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.
Також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/2004/21 (суддя В.І.Ольшанченко) позов задоволено повністю. 
Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-АГРО" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/2004/21 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір штрафу на 50%, розстрочити виконання рішення в частині погашення заборгованості перед позивачем, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнуту на користь позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що штрафні санкції є надмірними та мають бути зменшені на 50%. Вказує, що позивачем не доведено, що йому задано збитки простроченням зобов`язання зі сторони відповідача. Посилається, що підприємство перебуває в тяжкому фінансовому становищі, яке виникло внаслідок неврожайного 2020 року та має заборгованість по заробітній платі перед працівниками. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021 для розгляду справи №922/2004/21 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 у справі №922/2004/21 апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-АГРО" подало клопотання про усунення недоліків (вх.№11084 від 23.09.2021) в якому просить долучити до матеріалів справи копію платіжного доручення від 16.09.2021 №689 на суму 11207,33 грн.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021, у зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Шутенко І.А., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі №922/2004/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро"  та призначено справу до розгляду на 01.112021 на 12 год. 00 хв. 
В судове засідання 01.11.2021 з`явився представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №040121-2 (надалі - договір), за яким продавець (позивач) зобов`язується поставити (передати) у власність) покупцю товар, а покупець (відповідач) зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.
Найменування товару та ціна: макуха соєва по цінам, які діють на момент постачання товару (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 1.3 договору загальна сума договору становить підсумок вартості окремої партії товару, поставленого покупцю по видатковим накладним протягом строку дії цього договору.
Пунктом 2.1 вказаного договору сторони узгодили, що розрахунки проводяться на умовах: оплата згідно рахунку-фактури не пізніше 10-ти календарних днів з дня відвантаження продукції.
Позивач поставив відповідачу товар (соєву макуху) на загальну суму 523145,84 грн за видатковими накладними №РН-0000035 від 17.03.2021 на суму 188761,92 грн, №РН-0000039 від 26.03.2021 на суму 167579,96 грн та №РН-0000044 від 05.04.2021 на суму 166803,96 грн, що підтверджується підписами представників позивача і відповідача на вказаних накладних про одержання товару, а також товарно-транспортними накладними №567924 від 17.03.2021 на суму 188761,92 грн, №567930 від 26.03.2021 на суму 167579,96 грн та №565505 від 05.04.2021 на суму 166803,96 грн.
Також позивач виставив відповідачу рахунки-фактури №СФ-0000037 від 17.03.2021 на суму 188761,92 грн, №СФ-0000041 від 26.03.2021 на суму 167579,96 грн та №СФ-0000046 від 05.04.2021 на суму 166803,96 грн.
Відповідач частково оплатив товар на суму 35000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача за період з 28.01.2021 по 04.04.2021.
22.04.2021 позивач надіслав відповідачу претензію №1 від 22.04.2021 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 496349,84 грн, про що свідчать копії опису вкладення від 22.04.2021, поштової накладної №1802807004789 від 22.04.2021 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.04.2021.
Відповідач отримав вищезазначену претензію позивача 26.04.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.04.2021.
Як вказує відповідач у поданому відзиві, він 22.05.2021 надіслав позивачу відповідь №138/1 від 22.05.2021, зазначивши про причини виникнення заборгованості та шляхи її погашення.
Однак, господарському суду відповідач не надав відповідь №138/1 від 22.05.2021.
Крім того, позивач у відповіді на відзив відповідача заперечує проти отримання від відповідача відповіді на претензію.
В матеріалах справи відсутня відповідь відповідача №138/1 від 22.05.2021 на претензію позивача і докази її надіслання позивачу, а також відсутні докази оплати залишку неоплаченого товару.
Залишок неоплаченого товару становить 488145,84 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.
Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідач у відзиві на позов визнав наявність основної заборгованості, проте просив суд розстрочити виконання рішення суду.
Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання №040121-2 від 04.01.2021 у розмірі 38000,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.
Щодо стягнення з відповідача, нарахованого позивачем штрафу в розмірі 8304,55 грн., колегія суддів зазначає про таке.
Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що покупець за договором несе наступну відповідальність: за прострочку оплати – штраф у розмірі 0,04% від суми невчасно сплачених коштів за кожний день прострочки.
На підставі п. 4.2 договору позивач нарахував відповідачу штраф у сумі 8304,55 грн.
Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Відповідач в свою чергу заперечує проти стягнення з останнього штрафу в сумі, заявленій позивачем, посилаючись на відсутність вини та скрутне матеріальне становище останнього, у зв`язку з чим просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, як надмірний. 
В апеляційній скарзі відповідач виклав аналогічні доводи щодо зменшення штрафу.
Так відповідач посилається на те, що позивачем не доведено, що йому задано збитки простроченням зобов`язання зі сторони відповідача. Внаслідок неврожайного 2020 року підприємство відповідача має збитковий фінансовий результат (пов`язаний із сезонністю робіт та несприятливими погодними умовами) та заборгованість по заробітній платі перед працівниками. Збільшення рівня мінімальної заробітної плати та її індексація збільшили фінансовий тягар на підприємство відповідача. Вказує на необхідність врахування добросовісної поведінки відповідача, який протягом 2020-2021 року поступово погашав заборгованість та запропонував графік погашення заборгованості. Зазначає, що співвідношення між загальною сумою зобов`язання та розміром нарахованих штрафних санкцій є неспівмірно високим. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №925/1471/16).
Втім, додані до відзиву довідка №134 від 12.05.2021 та довідка Черкаського обласного центру з гідрометеорології №23.03.08/228 від 28.08.2020 вказують про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам СПП "РВД-АГРО" в розмірі 2161900,00 грн. та про несприятливі погодні умови, які обумовили зниження урожаю кукурудзи на території Черкаського району Черкаської області. Вказані довідки не підтверджують збитковий фінансовий результат підприємства відповідача.
Відповідачем не надано суду доказів, зокрема, знаходження у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для інтересів відповідача у зв`язку із сплатою штрафу в установленому договором розмірі.
Крім того, за змістом статей 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Відповідно до цих правових норм, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду (Постанова ВС від 06.03.2019 по справі № 905/1851/17).
Згідно з ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними: для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на розмір штрафних санкцій, встановлюючи його в договорі, що цілком відповідає принципу свободи договору. 
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про його добросовісну поведінку щодо поступового погашення заборгованості протягом 2020-2021, оскільки доказів такого погашення відповідачем не надано до матеріалів справи.
Матеріали справи не містять будь-яких повідомлень відповідачем позивача щодо пропонування позивачу графіку погашення заборгованості, про що зазначає відповідач у відзиві та апеляційній скарзі, або про неможливість виконання зобов`язання за договором у зв`язку з відсутністю коштів.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу.
Крім того, відповідач, зокрема і в апеляційній скарзі просить розстрочити виконання рішення в частині стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).
Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.
Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України). Також, суд враховує наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
Особа, яка подала заяву про розстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.
Розглядаючи клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення щодо сплати суми боргу колегією суддів прийнято до уваги, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує (може порушити) основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Апелянтом в обґрунтування заявленого клопотання про розстрочення виконання рішення суду не наведені підстави для такого розстрочення та не наведено виключні обставини, які давали б підстави для розстрочення виконання судового рішення. Ним також не надано доказів скрутного фінансового стану підприємства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.
Колегія суддів зазначає, що позивач і відповідач є самостійними суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та одинакові ризики; відтак, подальше фактичне ухилення відповідача від сплати належних сум може завдати істотної шкоди позивачу та подальше зволікання з виконання рішення суду суперечить як законним правам та інтересам позивача так і вимогам ГПК України, оскільки не враховує матеріальні інтереси позивача.
Колегія суддів зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі взагалі не наводить підстав для такого розстрочення та не зазначає в чому полягає незаконність рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог.
За таких обставин, клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі СТОВ "РВД-Агро", відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги СТОВ "РВД-Агро" та залишення рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/2004/21 без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2021 у справі №922/2004/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.11.2021.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                          О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                          І.А. Шутенко