УХВАЛА

30 вересня 2021 року 
Київ
справа №9901/359/21
адміністративне провадження № П/9901/359/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В., Соколова В.М., Шевцової Н.В.,   
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
07 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якій просив:
-  прийняти позовну заяву до розгляду та вчинити правосудні дії виключно за принципом верховенства права, Конституції і законів України, як пріоритетну;
-  в судовому порядку встановити факт протиправних дій Держави України - Верховної Ради України, яка не розглянула близько 270 звернень (заяв, скарг, вимог, повідомлень про злочин проти людяності - геноцид в Україні) та визнати дії і бездіяльність відповідача протиправними;
-  в судовому порядку згідно з частиною другою статті 77 КАС України витребувати у відповідача близько 270 офіційних звернень за період з 2016 року по сьогодні та офіційні відповіді на них, визнати бездіяльність і безвідповідальність відповідача протиправною, злочином проти людяності - геноцидом проти людяності, безправ`ям і беззаконням в Україні, ОСОБА_1 - постраждалою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні за період з 04 березня 1991 року по сьогодні з вини Держави;
-  на підставі близько 270 звернень до Верховної Ради України, на які з 2016 року по сьогодні не відреагував відповідач, та на підставі судової тяганини з 2007 року по сьогодні з вини правосуддя України, яке є добре організованою злочинною організацією з круговою порукою, визнати Державу Україну безправною державою, ОСОБА_1 , інваліда першої групи, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС 1986 року, - потерпілою особою України внаслідок протиправних злочинних дій Держави України, її системи державотворення, законодавчої, виконавчої, судової влади;
-  визнати переоцінку страхового ядерного офіційного середньомісячного заробітку, визначеного СРСР, згідно із законодавством СРСР, наказу від 26 квітня 1986 року «на виконання спецзавдання Уряду - КМ СРСР», вартістю 3652 рублі СРСР до вартості 5189 доларів США за курсом, встановленим Державним банком СРСР на 1986 рік, до вартості 0,0980 гривень при грошовій реформі 1996 року аферою віку, шахрайством і оманою , організованою крадіжкою, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, замахом на життя і здоров`я постраждалої особи, ОСОБА_1 - потерпілою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні;
-  визнати звуження норми дії , скасування і норми дії Закону №796-12 від 28 лютого 1991 року, який визначає основоположні гарантії конституційного права на повне абсолютне відшкодування страхової ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи внаслідок аварії на ЧАЕС та позбавлення права на:
соціальний та медичний захист страхового права,
виплату з 1999 року по сьогодні щорічної, довічної компенсації за невикористану санкурпутівку через неможливість за станом здоров`я (інвалід І групи),
виплату щомісячної додаткової пенсії за ядерну шкоду заподіяну життю і здоров`ю, яку гарантує норма закону незалежно від будь-яких виплат у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком,
виплату одноразової страхової, щорічної, довічної одноразової допомоги в розмірі 517 мінімальних заробітних плат (виплата відсутня з 1993 року),
пільги, компенсації і гарантії, встановлені спеціальною особливою нормою Закону і нормами міжнародного права згідно із зобов`язаннями Високих Договірних Сторін, визнаних Україною, протиправною дією України, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, ОСОБА_1 - потерпілою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні, злочину проти людяності - геноциду;
- визнати невиконання Конституції і рішень КС України, законів України і основоположних засад міжнародного права Державою Україна протиправною дією, злочином проти людяності - геноцидом в Україні;
-  присудити зобов`язати Україну офіційний страховий ядерний середньомісячний заробіток 1986 року, визначений СРСР вартістю 3652 рублі СРСР, який дорівнює 5189 доларів США, вільно перевести у спеціальні права запозичення, встановлені Міжнародним валютним фондом, за курсом, встановленим Нацбанком України на день сплати, як гарантію страхового ядерного права, виключно згідно зі страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, незворотної дії в часі;
-  присудити зобов`язати Україну здійснити повний контрольний пощомісячний, пощорічний перерахунок основної, страхової, ядерної державної пенсії як Конституційну гарантію права виключно згідно із страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, виключно із базового фактичного страхового довічного середньомісячного заробітку 1986 року 3652 рублі СРСР, що дорівнює 5189 доларів США, виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, встановленої радіологічною МСЕК з 04 березня 1991 року, без будь-яких обмежень страхового ядерного права довічно; в рішенні вказати: виплата довічна на підставі довічних документів;
-  присудити зобов`язати Україну забезпечити страхове ядерне право на виплату додаткової пенсії за ядерну заподіяну життю і здоров`ю виключно у розмірі 100% мінімальної пенсії з дня порушеного права довічно без будь-яких обмежень пощомісячно, пощорічно виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на день сплати боргу;
-  присудити зобов`язати Україну здійснити виплату щорічної довічної одноразової компенсації пощорічно з 1993 року   по сьогодні виключно в розмірі 100% середньої вартості невикористаної санкурпутівки, виключно від 24-35 днів, виключно пощоденно в розмірі страхового ядерного права, встановленого Профздравницею України, без будь-яких обмежень страхового ядерного права;
-  присудити зобов`язати Україну виплатити щорічну довічну одноразову страхову ядерну допомогу на оздоровлення з 1993 року по сьогодні виключно в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на день сплати боргу пощорічно без будь-яких обмежень страхового ядерного права і страхових казначейських зобов`язань СРСР;
- присудити зобов`язати Україну віновити страховий соцзахист та страховий медзахист, пільги, компенсації і гарантії, встановлені Законом, без будь-яких обмежень страхового ядерного права;
-    присудити зобов`язати Україну на всю суму боргу накопиченого з вини держави з 04 березня 1991 року по день виплати боргу нарахувати пощорічно 3% річних, які мають нараховуватись незалежно від рішення суду згідно з борговими зобов`язаннями відповідно до статті 625 ЦК України згідно з рішеннями ЄСПЛ, як конституційну гарантію права;
-  присудити зобов`язати Україну на загальну суму боргу з вини держави нарахувати пеню в розмірі 120% від найвищої облікової ставки Нацбанку України на день сплати боргу без будь-яких обмежень згідно з вимогами статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішень ЄСПЛ проти України;
-  присудити зобов`язати Україну виплатити всю суму боргу накопиченого з вини держави України в строк до одного місяця, рішення суду поставити на контроль виконання та у разі невиконання рішення суду або у разі заперечення проти позову з дня наступного на всю суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% від найвищої облікової ставки Нацбанку України та 3% річних по день виплати боргу без будь-яких обмежень страхового ядерного права і гарантій страхових казначейських зобов`язань СРСР, визнаних Україною;
-  визнати, що держава Україна застосувала обман, шахрайство, аферу віку, злочин проти людяності та присудити стягнути з України суму боргу в подвійному розмірі як дію правових наслідків навмисних дій держави згідно з вимогами статті 230 ЦК України, яка передбачає відшкодування збитків у подвійному розмірі та стягнення моральної шкоди;
- визнати протиправною дією держави у відмові заміни автомобіля строк експлуатації якого закінчився у 2016 році (десять років) як інваліду першої групи згідно із Законом та згідно з медичними показниками, встановленими Центральною МСЕК м. Києва та присудити зобов`язати Україну в строк до одного місяця виділити автомобіль як засіб пересування згідно із страховими зобов`язаннями страхового ядерного права і страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, забезпечити право;
Крім того, вимагав врахувати, що всі позовні правові вимоги носять політичний, адміністративний і кримінальний характер, який виражається безправ`ям і беззаконням, шахрайством і оманою, аферою віку, бездіяльністю і безвідповідальністю, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, круговою порукою, узурпацією влади та поваленням конституційного ладу і правового порядку в Україні, судовою тяганиною з 2007 року та завідомо неправосудними судовими рішеннями іменем України, зрадою присяги, викраденням права власності - пенсії, страхових виплат організованою групою злочинців у системі державотворення з 1991 року по сьогодні, позбавлення гарантій основоположних прав, свобод та інтересів людини в Україні, доведенням до стану самогубства внаслідок шахрайства, омани, афери, безправ`я і беззаконня, судової тяганини з 2007 року по сьогодні, що є протиправною кримінальною дією у сфері діяльності держави, її законодавчих і виконавчих органів державної влади, яка характеризується відповідно до припису статті 1, частини першої статті 2,   частини першої статті 11, частини другої статті 24, 26, частини першої статті 27, частини четвертої статті 28, частини першої статті 32,33, пунктів 1,2,5,6,8 частини першої статті 67, частини першої статті 109, частини першої статті 175, частини другої статті 182, частини п`ятої статті 185, частини четвертої статті 190, частини другої статті 364, частини третьої статті 365, частини другої статті 366, частини другої статті 367, частини другої статті 375, частини четвертої статті 382 Кримінального кодексу України, злочин вчинено щодо особи похилого віку, ветерана праці СРСР та України, ветерана-інваліда війни першої групи учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року категорії 1 держави СРСР, УРСР, України, інваліда першої групи з вини держави згідно з наказом держави від 26 квітня 1986 року, залежного від держави з 04 березня 1991 року довічно, якого знищує Держава Україна, тому вимагав визнати ОСОБА_1 як особу, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно з наказом від 26 квітня 1986 року потерпілою собою України внаслідок безправ`я і беззаконня, шахрайства і омани, афери віку, викрадення права власності, злочину проти людяності, судової тяганини з 2007 року по сьогодні - 14 років і т.д. та присудити статус «потерпілої особи України внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні».
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії залишено без руху, надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом викладення обставин, якими позивач обґрунтовує кожну зі своїх позовних вимог з урахуванням наведених Судом зауважень, чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які акти, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№0102934476562) копія ухвали Верховного Суду від 13 вересня 2021 року отримана позивачем 15 вересня 2021 року.
21 вересня 2021 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав уточнення позовної заяви, у якому висловлює незгоду з ухвалою про залишення позовної заяви без руху, недовіру до суду, посилається, зокрема, на загальні норми Конституції України, положення Цивільного Кодексу України,   вимагає вчинити правосудні дії, захистити Конституцію України, страхове ядерне право і страхові казначейські зобов`язання СРСР, визнані Україною, права і свободи людини в Україні, Україну, народ України - від безправ`я і беззаконня в Україні. 
Водночас, у поданій уточненій позовній заяві ОСОБА_1 знову не сформулював та не конкретизував зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України, не зазначив, які конкретно правовідносини виникли між ним і Верховною Радою України, в межах яких необхідно поновити його порушені права, свободи чи інтереси.
Разом з цим, Суд зауважує, що адміністративний позов завжди має індивідуальний характер і спрямований на захист конкретних прав, свобод чи інтересів особи в її правовідносинах з певним суб`єктом владних повноважень.
Відтак, позовна заява має містити конкретизовані відомості про суб`єкта владних повноважень (Верховної Ради України), який порушив права позивача ОСОБА_1 , вказувати на       право, що підлягає захисту та яке порушив відповідач, конкретні обставини чи факти, з якими позивач пов`язує порушення свого права та які утворюють привід для звернення до суду, а також містити такі ж конкретні вимоги до відповідача, які суд має застосувати з метою захисту порушеного права.
Водночас, уточнення, які надіслані ОСОБА_1 на усунення недоліків позовної заяви, не відповідають наведеним вище критеріям, позивачем вдруге викладено загальні обставини та абстрактні міркування з приводу загальних порушень відповідачем норм Конституції України, положень діючого законодавства щодо питань, які стосуються страхового ядерного права. 
Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 13 вересня 2021 року зазначено, що більша частина позовних вимог заявлені до Держави України без зазначення державного органу як суб`єкта владних повноважень, який, на його думку, порушив його права, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються, тому у позові ОСОБА_1 необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які акти, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.
Натомість, вимоги ухвали Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у цій частині також не виконані. 
Відповідно до пункту першого частини четвертої       статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, оскільки в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , зокрема, не сформулював зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України та окремо до Верховної Ради України, не вказав, які конкретно дії чи бездіяльності, на його думку, є протиправними і не навів обґрунтувань їх протиправності, не зазначив в чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку Верховної Ради України в межах її повноважень із правовим обґрунтуванням позовних вимог у цій частині, Верховний Суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Отже, оскільки ОСОБА_1      не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 13 вересня 2021 року, позовна заява підлягає поверненню.                   
На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 160, 169, 243, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, 
у х в а л и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова  В. М. Соколов  Н. В. Шевцова