УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 1-3/2007
Провадження № 51-6474зп18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 від 7 жовтня 2021 року про перегляд у порядку глави 33 КПК ухвали Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року.
Встановлені обставини
За вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року
ОСОБА_4 засуджено: за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 4 ст.187 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2
ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 1
ст. 121 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; за ч. 3 ст.187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 357 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК суд визначив ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, а згідно ст. 71 КК суд остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Суд постановив стягнути з ОСОБА_4 : на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_5 - 650 грн; на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 - 1 000 грн., потерпілого ОСОБА_7 - 6 000 грн., потерпілої ОСОБА_8 - 2 000 грн. та 10 540, 80 грн. на відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди.
Крім того, судом постановлено рішення про стягнення із засудженого коштів для відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочинів та судових витрат.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року щодо ОСОБА_4 – без змін.
Верховний Суд ухвалою від 20 вересня 2021 року повернув засудженому ОСОБА_4 його заяву про перегляд ухвали Верховного Суду України
від 16 жовтня 2007 року в порядку, передбаченому главою 33 КПК.
7 жовтня 2021 року засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду із аналогічною його попередній заявою про перегляд у порядку глави 33 КПК ухвали Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року.
Суть питання
У заяві засуджений просить Верховний Суд переглянути ухвалу Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року
№ 192-VIII). Для цього просить поновити пропущений строк, посилаючись на те, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 на нього не поширюються положення Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
Мотиви Верховного Суду
Як було зазначено в ухвалі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року, 15 грудня
2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон), яким внесені зміни до КПК та виключено з тексту цього Кодексу главу 33. 
Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4  Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. 
Однак такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності зазначеним Законом, оскільки згідно з ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Крім того, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року
№ 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001,
від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).
Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.
Тобто раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Процесуальний закон ніколи не має зворотної сили, бо застосовується лише той, що є чинним на момент виконання процесуальної дії або прийняття процесуального рішення.
Такий висновок викладений, зокрема, в постановах Касаційного кримінального суду від 12 листопада 2020 року (справа № 757/51013/19-к) та від 14 квітня 2021 року (справа № 991/2902/20).
Отже, на час звернення засудженого з відповідною заявою відсутні процесуальний порядок і повноваження Верховного Суду щодо її розгляду, а тому питання щодо пропуску строку не розглядається.
З огляду на викладене, оскільки відсутні процесуальний порядок і повноваження Верховного Суду щодо розгляду заяви засудженого про перегляд ухвали Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року в порядку ст. 445 глави 33 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII
від 3 жовтня 2017 року, ч. 1 ст. 5, ст. 441 КПК повернути цю заяву ОСОБА_4 .
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його заяву від 7 жовтня 2021 року про перегляд у порядку глави 33 КПК ухвали Верховного Суду України від 16 жовтня
2007 року разом із усіма доданими документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
   
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                ОСОБА_3