ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" листопада 2021 р.                                                Справа №914/1962/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело Єднання" 
на рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2021 (повний текст рішення складено 07.07.2021, суддя Долінська О.З.)
у справі № 914/1962/19
за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі
позивача-1 Кабінету Міністрів України, м. Київ
позивача-2 Державної служби геології та надр України, м. Київ
до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Надра України”, м. Київ
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю “Джерело Єднання”, м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Фонд державного майна України, м. Київ
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, застосування наслідків їх недійсності

представники сторін:
прокурор – Рогожнікова Н.Б.;
від позивача 1– Барнич Т.В.;
від позивача 2 – не з`явились;
від відповідача 1 – Богуцький О.Ю.;
від відповідача 2 – Ісаєнко О.В.;
від третьої особи  – не з`явились,

17.09.2019 заступник Генерального прокурора подав до Господарського суду Львівської області позовну заяву в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державної служби геології та надр України до відповідачів – Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі – НАК «Надра України») та Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі – ТзОВ) «Джерело Єднання» про:
1) визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.11.2007 нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І.Франка, 4, укладеного між НАК «Надра України» та ТзОВ «Джерело Єднання»;
2) визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.11.2007 нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І.Франка, 12, укладеного між НАК «Надра України» та ТзОВ «Джерело Єднання»;
3) зобов`язання ТзОВ «Джерело Єднання» повернути НАК «Надра України» державне нерухоме майно, а саме клуб-столову “А-2”, збудовану з цегли, загальною площею 784,5 кв. м., до якої належать металева огорода “1”, димова труба “2”, що розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 4, та будинок санаторію (спальний корпус) “А-3”, збудований з цегли, загальною площею 1416,10 кв. м, будинок санаторію (лікувальний корпус) “Б-3”, збудований з цегли, загальною площею 450,10 кв.м.; перехідну галерею “В-1”, збудовану з цегли, загальною площею 33,20 кв.м., до яких належать металева огорода “1”; металевий резервуар “2”, розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 12.
Позов у даній справі мотивований наступним: 
1) 09.11.2007 між НАК “Надра України” та ТзОВ “Джерело Єднання” було укладено два договори купівлі-продажу спірних нежилих приміщень, що розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 4 та вул. І.Франка, 12. 
2) вказані нежилі приміщення були передані НАК «Надра України» на підставі Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 № 210, постанов Кабінету Міністрів України №1128 від 14.07.2000 та № 1273 від 17.08.2000, спільного наказу Міністерства екології та природних ресурсів України №179 від 08.05.2001 та НАК «Надра України» №20 від 15.05.2001 «Про передачу ДГП «Західукргеологія» до складу НАК «Надра України» та його майна до статутного фонду Компанії», актів передавання-приймання майна ДГП «Західукргеологія» до статутного фонду НАК «Надра України» від 15.05.2001 №1 та від 15.05.2001 №2, Мінекоресурсів України передало, а НАК «Надра України» прийняло до складу Компанії Державне геологічне підприємство (надалі – ДГП) «Західукргеологія» як цілісний майновий комплекс, а також майно ДГП «Західукргеологія» загальною вартістю 99001,2 тис. гривень. Зазначені документи свідчать про те, що відповідне майно є державною власністю і було передано Компанії лише на праві користування. Крім цього, пунктом 5.4 статуту НАК “Надра України” у редакції від 27.09.2000, чинній на час утворення Компанії, встановлено, що майно, що є державною власністю і передане Компанії у користування та/або управління, не підлягає відчуженню. Аналогічні положення має й п. 26 статуту у редакції від 27.06.2007, чинній на час відчуження спірного майна;
3) продаж спірного майна відбувся за заниженою вартістю, а саме, 1020525,6 грн. (майно, розташоване за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 4) та 2624142 грн. (майно, розташоване за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 12). Водночас, згідно з висновком від 27.11.2017 № 458/459 судової оціночно-будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 2016000000003659 від 24.11.2016, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дійсна ринкова вартість проданого за вказаними договорами майна станом на 19.11.2007 становила 5 679 132 грн.;
4) вищенаведене в сукупності свідчить про те, що оскаржувані договори купівлі-продажу нерухомого майна від 09.11.2007 суперечать вимогам ст. 8, 9, 23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, статуту НАК “Надра України”, ст. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 № 803, ст. ст. 75, 139, 141, 145 ГК України, у зв`язку з чим вони, згідно зі ст. 203, 215, 216 ЦК України та ст. 207 ГК України, повинні бути визнані судом недійсними із застосуванням наслідків недійсності.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 27.09.2019 відкрито провадження у справі №914/1962/19 та залучено до участі у справі Фонд державного майна України як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2021 позов у даній справі задоволено.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
1) держава як власник спірного нерухомого майна, надала НАК “Надра України” повноваження щодо управління спірним майном від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, встановлених законом, підзаконними нормативними актами та установчими документами. Державне майно, передане державою до статутного фонду державного унітарного підприємства, корпоратизованого в акціонерне товариство, сто відсотків акцій статутного фонду якого залишаються у власності держави, до моменту завершення процедури приватизації є державною власністю. Акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний (особливий) правовий режим майна порівняно з іншими господарськими товариствами, які створюються в загальному порядку, а саме державне майно, передане до статутного фонду державних акціонерних товариства, залишається у державній власності і відчуження його можливе тільки органами приватизації через визначені законом приватизаційні процедури, як це передбачено у ст. 15 та ст. 18 Закону України “Про приватизацію державного майна”;
2) як вбачається з матеріалів справи, власником майна, переданого до статутного фонду НАК “Надра України”, є держава в особі Кабінету Міністрів України, що впливає, зокрема, з п. 18 статуту Компанії. Крім того, спірне державне майно в силу положень ч. 3 ст. 139 ГК України та Державного класифікатора України “Класифікація основних фондів”, затвердженого наказом Держстандарту України від 19.08.1997 № 507, належить до основних фондів Компанії, які також підлягають відчуженню за особливим порядком. Передане державою до статутного фонду НАК “Надра України” майно не змінювало свого правового режиму та залишалося державною власністю і стосовно нього діяли обмеження щодо вільного розпорядження, які передбачені для державного майна, а правовий режим майна НАК “Надра України”, заснованого на державній власності, міг бути змінений тільки шляхом приватизації. Всупереч положенням ч. 6 ст. 141 ГК України ні Кабінет Міністрів України, як власник спірного державного майна, переданого до статутного фонду НАК “Надра України”, ні Фонд державного майна України, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері приватизації, жодних рішень про зміну правового режиму спірного майна та рішення про його приватизацію з 2000 року не приймали;
3) укладенням оспорюваних договорів від 09.11.2007 між НАК “Надра України” та ТОВ “Джерело Єднання”, порушено право власності держави в особі Кабінету Міністрів України, який згідно із законодавством здійснює повноваження щодо реалізації прав держави, як власника майна. Водночас, рішення правління НАК “Надра України” від 23.11.2007 про надання згоди на відчуження спірного майна прийнято всупереч вищенаведених вимог чинного законодавства та обмежень, встановлених у п. 26 статуту Компанії (про заборону відчужувати майно, що є державною власністю і передане у користування та/або управління Компанії). Приймаючи вищевказане рішення, правління НАК “Надра України” діяло з перевищенням повноважень, без рішення власника майна - Кабінету Міністрів України, що свідчить про відсутність волі держави на його відчуження спірного майна. За таких обставин, суд дійшов висновку, що продаж спірного майна відбувся за відсутності волі держави на його відчуження та не у спосіб, визначений законом;
4) підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення ст. 203, 215 ЦК України, спірні договори купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.11.2007 були підписані з боку відповідача-1 особою, що не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а самі правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Так, НАК “Надра України” не мала права та не уповноважувалася відповідним органом держави (державної виконавчої влади) на відчуження своїх основних засобів, активів та статутного майна державної форми власності, що прямо заборонено його статутними документами, що є підставою для задоволення позову в частині визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними. При цьому, правовим наслідком визнання цих договорів недійсними є необхідність повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цих правочинів, у зв`язку з чим підлягає задоволенню позовна вимога про повернення від ТзОВ “Джерело Єднання” на користь ПАТ “Національна акціонерна компанія “Надра України” державного нерухомого майна;
5) у своєму рішенні суд встановив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, виходячи з наступного:
- Кабінет Міністрів України як засновник НАК “Надра України” та власник державного майна, переданого до статутного капіталу Компанії, та Держгеонадра як орган управління та акціонер Компанії, який здійснює управління корпоративними правами держави, незважаючи на незаконність відчуження майна Компанією всупереч чинному законодавству України та за заниженою вартістю, протягом тривалого часу не вживали заходів щодо повернення цього майна у власність держави;
- про порушення інтересів держави шляхом незаконного відчуження державного майна Генеральній прокуратурі України стало відомо в листопаді 2017 року під час розслідування кримінального провадження за фактом незаконної приватизації державного майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 233 КК України. При цьому, про порушення інтересів держави власне в особі Кабінету Міністрів України і Держгеонадрів, яких прокурором визначено позивачами у даній справі, достеменно стало відомо з жовтня 2018 року, що підтверджується запитами Генеральної прокуратури України до вказаних органів у рамках кримінального провадження, про що свідчать лист Генеральної прокуратури України за вих. № 17/7/2-32793-14 від 23.10.2018, який адресований т.в.о. голови Державної служби геології та надр України Кирилюку О.В., лист Генеральної прокуратури України за вих. № 17/7/2-32793-14 від 23.10.2018 аналогічного змісту, адресований Кабінету Міністрів України, лист-відповідь секретаріату Кабінету Міністрів України від 09.11.2018 за № 21409/0/2-18;
6) стосовно заяви ТзОВ «Джерело Єднання» про застосування у спірних відносинах позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, оскільки Кабінет Міністрів України і Державна служби геології та надр України не були стороною оспорюваних договорів від 09.11.2017, тому не володіли інформацією про їх укладення у 2007 році та умови їх виконання. Посилаючись на вказану обставину, а також на дату, коли прокурору стало відомо про спірне відчуження державного майна на користь відповідача-2, прокурор ще у своїй позовній заяві заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності у даній справі та про поновлення цього строку. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що прокуратурою та позивачами строк на звернення до суду пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню, а права та інтереси держави – захисту.

ТзОВ «Джерело Єднання», не погодившись з вказаним судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, у якій послалося на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а також порушив норми процесуального права та неправильно застосував матеріального норми права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
У своїй апеляційній скарзі відповідач-2 послався на те, що:
1) суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи та не врахував, що НАК «Надра України» мало право відчужувати спірне майно, про що свідчать наступні обставини:
- НАК «Надра України» володіло спірними приміщення на підставі права власності згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії САА №822015 від 30.10.2006 та серії САА №822016 від 01.11.2006, виданих Моршинською міською радою Стрийського району Львівської області;
- НАК «Надра України», відчужуючи спірне майно, діяло на підставі статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 в редакції станом на від 11.09.2007, відповідно до якого майно Компанії формується за рахунок майна, майнових та немайнових прав, переданих засновником у власність, а також майна, переданого засновником у користування (пункт 23); Компанія є власником: - майна, переданого засновником до статутного фонду Компанії як плату за її акції, у тому числі коштів, контрольних та інших пакетів акцій, цілісних майнових комплексів підприємств; - майна, переданого дочірнім підприємствам на праві повного господарського відання (пункт 24); Компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що відповідають визначеним цим Статутом меті та основним завданням Компанії і не суперечать законодавству (пункт 25);
- від імені НАК «Надра України» спірні договори підписував голова правління, який був призначений на посаду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 127, який, відповідно до пунктів 69 та 70 статуту Компанії, мав право підписувати від імені Компанії договори (правочини);
2) задоволення позову у даній справі порушує право відповідача-2 на мирне володіння своїм майно, яке випливає зі ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, в своїх посиланнях прокурор та місцевий суд неправильно тлумачать такі поняття як «державні інтереси» та «реституція», а також принцип «належною урядування» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції;
3) ТзОВ «Джерело Єднання» придбало спірне майно за ринковою вартістю, про що свідчить звіт про незалежну оцінку майна, відповідно до якого загальна вартість цього майна складала 3037223 грн без врахування ПДВ, що в 2007 році становило більше ніж 600 тисяч доларів США. При цьому, нежитлові приміщення потребували реконструкції. Зокрема, в них здійснювались і тривають зараз будівельно-ремонтні роботи. Для цих приміщень придбано та встановлено нове обладнання з метою використання їх як санаторію. Вартість капітальних вкладень в реконструкцію цих об`єктів склала більше 31185838 грн, що підтверджується звітом про проведення робіт з реконструкції частини нежитлової будівлі санаторію «Геолог Прикарпаття» (спальний корпус, літ. «A-З») на вул. Івана Франка, 12 в м.Моршин Львівської області. Фактично це вже інше, оновлене в результаті переробки майно, однак ці зміни технічних характеристик спірного майна, ще не зареєстровані. Крім цього, з метою здійснення господарської діяльності між відповідачем-2 та Моршинською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, на якій розміщено ці об`єкти нерухомого майна;
4) суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача-2 про проведення судової експертизи у даній справі з метою встановлення вартості фактично виконаних будівельних робіт, здійснених відповідачем-2 з метою реконструкції спірного майна, а також ринкової вартості спірного майна станом на даний час. Крім цього, при вирішенні даної справи суд безпідставно взяв до уваги висновок №458/459 судової оціночної експертизи у кримінальному провадженні №42016000000003659 від 24.11.2016. Так, вказаний документ був наданий прокурором лише у формі копії, та, окрім цього, він був складений в рамках конкретного кримінального провадження, у зв`язку з чим, у розумінні ст. 77, 98 ГПК України, він не може вважатись висновком експерта та допустимим доказом у справі. Також додані до матеріалів справи копії протоколів допиту свідків під час кримінального провадження №242016000000003659 від 24.11.2016 не є показами свідків та письмовими доказами в розумінні ГПК України, а тому є недопустимими доказами;
5) станом на даний час пройшло понад 12 років з моменту укладення спірних договорів купівлі-продажу, тобто, у даній справі сплив термін позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість, місцевий суд помилково обґрунтував рішення обставинами, на які посилається прокурор щодо поновлення строку позовної давності. Так, по-перше, прокурор не є позивачем, а здійснює лише представництво, тому посилання на те, що слідчий нібито виявив, на його думку, відповідні «порушення» лише в 2017 році, не можуть слугувати підставою для поновлення строку позовної давності. По-друге, такі обґрунтування для поновлення строку позовної давності, суперечать статуту відповідача-1, та нормальній опосередкованій поведінці власника, який зобов`язаний піклуватися про свою власність;
6) в обґрунтування позовної заяви, прокурор не довів необхідності захисту інтересів держави, а саме, не зазначив підстав для звернення до суду від імені Кабінету Міністрів України та Держгеокадастру, які не є сторонами оспорюваних договорів, а тому, такі не можуть зачіпати їхні права та законні інтереси. Крім того, Кабінет Міністрів України та Держгеокадастр мають усі можливості для того, щоб самостійно захистити свої права та інтереси в суді. Вказане свідчить про помилкове застосування місцевим судом статті 131-1 Конституції України, статті 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України.

Прокурор та Кабінет Міністрів України подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечили доводи та вимоги апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
У своїх відзивах прокурор та позивач-1 послалися на наступне:
1) статутом НАК «Надра України» однозначно визначено, що засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України, відповідно, власником майна, переданого до статутного фонду НАК «Надра України» є держава в особі Кабінету Міністрів України (п.18, 26 статуту Компанії);
2) виходячи зі змісту ч. 3 ст. 145 ГК України, форма власності майна НАК «Надра України», заснованої на державній власності, могла бути змінена тільки шляхом приватизації, оскільки Компанія була створена на базі майна державного підприємства шляхом корпоратизації. З огляду на наведене, передане державою до статутного фонду зазначеної Компанії майно не змінило форми власності та залишається державною власністю і стосовно нього діють обмеження щодо вільного розпорядження, передбачені для державного майна;
3) ні Кабінетом Міністрів України, як власником майна, ні Фондом державного майна України, як центральним органом виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері приватизації, ніяких рішень щодо можливості відчуження державного майна, переданого компанії у користування/управління, не приймалось, що свідчить про відсутність волі держави на таке відчуження та порушення права власності держави на майно;
4) волевиявлення покупця повинно формуватися з чіткого розуміння меж його цивільних прав на державне майно та відсутності у нього законних підстав для його відчуження без згоди уповноваженого на те державного органу. В даному випадку, покупець і продавець, укладаючи договори купівлі - продажу спірного майна, чітко усвідомлювали, що порушують процедуру, передбачену законодавством щодо відчуження державного майна;
5) твердження апелянта про те, що його позбавлено майна в порушення ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не відповідає дійсності, оскільки у спірних правовідносинах щодо продажу державного майна відсутній критерій законності та добросовісності набуття скаржником майна. Так, продаж спірного державного майна відбувся без волі держави на його відчуження, в обхід передбаченій чіткій (конкурсній) процедурі відчуження державного майна, а при такому продажі не було дотримано рівноваги між інтересами держави та відповідачами, що свідчить про недобросовісність НАК «Надра України» та ТзОВ «Джерело Єднання», а тому у цьому випадку не порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції;
6) доводи апеляційної скарги щодо незаконного відхилення судом клопотання ТзОВ «Джерело Єднання» про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах законодавства. Так, предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та повернення державного нерухомого майна, а тому судом правомірно відхилено клопотання апелянта про призначення комплексної експертизи, оскільки вона не стосується предмета спору та не належить до предмета доказування, а її проведення призвело б лише до затягування розгляду справи та порушення принципу розумності строків розгляду справи судом, передбаченого ст. 2 ГПК України;
7) твердження апелянта про здійснення капітальних вкладень у спірний об`єкт нерухомості, які в результаті оновлення змінили майно, проте не були зареєстровані у визначеному законом порядку, не мають значення для розгляду цієї справи та вирішення її по суті позовних вимог;
8) копію висновку від 27.11.2017 № 458/459 судової оціночно- будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 42016000000003659 прокурор долучив до позовної заяви на підтвердження в сукупності з іншими доказами доводів позову, 
9) щодо доводів апеляційної скарги ТзОВ «Джерело Єднання» про пропуск строків позовної давності, то ці твердження суперечать фактичним обставинам справи, оскільки Кабінет Міністрів України та Держгеонадра не були безпосередніми учасниками спірних правовідносин (не були сторонами оспорюваних договорів), тому не володіли інформацією про їх укладення у 2007 році та умови його виконання. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказані обставини як поважні причини пропуску строку позовної давності у даній справі, що є підставою для поновлення строку на звернення до суду;
10) щодо представництва прокурором інтересів держави у цій справі, то прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави випливає з тривалої бездіяльності Кабінету Міністрів України, як засновника НАК «Надра України» та власника державного майна, переданого до статутного капіталу Компанії та Державної служби геології та надр України.

НАК «Надра України» подала до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких просила змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини низки абзаців, а в решті – залишити його без змін.
У своїх поясненнях відповідач-1 послався на наступне:
1) при вирішенні даної справи суд першої інстанції помилково застосував щодо НАК «Надра України» положення Указу Президента України від 15 червня 1993 року №210 «Про корпоратизацію підприємств». Так, НАК «Надра України» було створене не шляхом перетворення (корпоратизацїї) вже існуючого державного підприємства із вже наявною (діючою) матеріальною базою такого діючого державного підприємства, а шляхом розпорядчого акту (Указу) Президента України про створення (заснування) нового акціонерного товариства із переданням державних пакетів акцій та державного майна до статутного фонду (капіталу) до новоствореного акціонерного товариства. Отже, НАК «Надра України» не є та ніколи не було корпоратизованим підприємством;
2) НАК «Надра України» не є державним комерційним підприємством у розумінні статей 73-75 ГК України, оскільки, у його найменуванні ніколи не було словосполучення «державне підприємство» як це передбачено частинами 4, 8 статті 73 ГК України. З огляду на це, порядок та процес відчуження майна, який поширюється на державні комерційні підприємства, не поширюється на НАК «Надра України», в тому числі, Порядок відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №80 від 06.06.2007, на який покликався суд першої інстанції;
3) власником переданого до статутного фонду НАК «Надра України» майна є НАК «Надра України» на праві приватної власності. Вказане випливає з актів передавання-приймання Державного геологічного підприємства «Західукргеологія» до статутного фонду НАК «Надра України» №1 та №2 від 15.05.2001, з яких слідує, що Мінекоресурсів України передає, а НАК «Надра України» приймає до складу Компанії Державне геологічне підприємство «Західукргеологія» як цілісний майновий комплекс разом з основними фондами. У вказаних актах відсутня вказівка про передачу відповідного майна в користування, управління чи у інший правовий режим, а саме зазначено про передачу «до складу», тобто, у власність. При цьому, статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Державна служба геології та надр України та Фонд державного майна України не виконали вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 та не подали відзивів чи письмових пояснень на апеляційну скаргу відповідача-2. Крім того, вони не забезпечила явку своїх представників у жодне судове засідання.
Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представників позивача-2 та третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Указом Президента України «Про заходи щодо підвищення ефективності управління підприємствами в галузі геології і розвідки надр» № 802/2000 від 14.06.2000 було ухвалено рішення про створення Національної акціонерної компанії "Надра України", у зв`язку з чим зобов`язано Кабінет Міністрів України:
1) здійснити в установленому порядку заходи щодо створення цієї Компанії "Надра України", зокрема: - затвердити статут Компанії; - забезпечити формування статутного фонду Компанії. З цією метою, зокрема, визначити: відкриті акціонерні товариства, пакети акцій яких закріплено в установленому порядку в державній власності і які передаються до статутного фонду Компанії; державні та казенні підприємства, які підлягають перетворенню в державні акціонерні товариства, з наступною передачею акцій до статутного фонду Компанії; - затвердити перелік державного майна, яке передається в користування Компанії для забезпечення її діяльності;
2) вирішити в установленому порядку питання щодо закріплення у державній власності 100 відсотків акцій Компанії, а також недопущення відчуження цих акцій з державної власності, використання для формування статутних фондів будь-яких підприємств та передачі в управління будь-яким особам.
На виконання вказаного Указу Президента України, постановою Кабінету Міністрів України №1273 від 17.08.2000 «Питання Національної акціонерної компанії «Надра України», було:
1) зобов`язано Фонд державного майна передати у місячний термін до статутного фонду Національної акціонерної компанії "Надра України" 100 відсотків акцій Державної акціонерної холдингової компанії "Укргеолреммаш" (пункт 1);
2) затверджено переліки: - підприємств, які підлягають перетворенню у відкриті акціонерні товариства після виключення їх в установленому порядку з переліку підприємств, які не підлягають приватизації, з наступною передачею пакетів акцій до статутного фонду Національної акціонерної компанії "Надра України", згідно з додатком 1; - державних підприємств, які підлягають перетворенню у відкриті акціонерні товариства з наступною передачею пакетів акцій до статутного фонду Національної акціонерної компанії "Надра України", згідно з додатком 2 (пункт 2);
3) передано до статутного фонду Національної акціонерної компанії "Надра України" майно підприємств згідно з додатком 3 з наступним їх перетворенням у дочірні підприємства Компанії (пункт 4);
4) встановлено, що 100 відсотків акцій Національної акціонерної компанії "Надра України" закріплюються у державній власності. Відчуження цих акцій з державної власності, використання для формування статутних фондів будь-яких підприємств та передача в заставу або управління будь-яким особам не допускається (пункт 5).
Згідно з додатком 3 до вказаної постанови до переліку підприємств, майно яких передається до статутного фонду НАК "Надра України" з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства Компанії включено, зокрема, Державне геологічне підприємство "Західукргеологія".
Постановою Кабінету Міністрів України №1460 від 27.09.2000 було затверджено статут НАК "Надра України".
Відповідно до вказаного статуту в редакції, чинній станом на 09.11.2007 (дата укладення спірних договорів купівлі-продажу), було визначено наступне:
- Національна акціонерна компанія "Надра України" заснована відповідно до Указу Президента України від 14 червня 2000 р. № 802/2000. Компанія є відкритим акціонерним товариством (пункт 1);
- компанія є юридичною особою відповідно до законодавства (пункт 10;)
- засновником Компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України (пункт 18);
- акціонерами Компанії є: держава в особі Мінприроди - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію акцій Компанії, та в особі Фонду державного майна - після передачі йому акцій Компанії, визначених для продажу згідно з прийнятим в установленому порядку рішенням про їх продаж; юридичні особи різних форм власності та фізичні особи, що набули право власності на акції Компанії у процесі приватизації та на вторинному ринку цінних паперів (пункт 19).
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 29.08.2007 єдиним засновником (учасником) Компанії був Кабінет Міністрів України.
Стосовно майна Компанії, статут містить наступні положення:
- майно Компанії складається з основних фондів, обігових коштів, акцій (часток, паїв) у статутних фондах підприємств, а також фінансових та інших активів, відображених у бухгалтерському балансі Компанії. Майно Компанії формується, зокрема, за рахунок: майна, майнових та немайнових прав, переданих засновником у власність; майна, переданого засновником у користування (пункт 23);
- компанія є власником, зокрема, майна, переданого засновником до статутного фонду Компанії як плату за її акції, у тому числі коштів, контрольних та інших пакетів акцій, цілісних майнових комплексів підприємств (пункт 24);
- компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що відповідають визначеним цим Статутом меті та основним завданням Компанії і не суперечать законодавству (пункт 25);
- майно, що є державною власністю і передане Компанії у користування та/або управління, не підлягає відчуженню. Користування та/або управління майном Компанії здійснюється відповідно до законодавства. Державні пакети акцій відкритих акціонерних товариств, які передані до статутного фонду Компанії, не підлягають відчуженню та не можуть бути предметом застави без прийняття відповідного рішення Кабінетом Міністрів України (пункт 26);
- Компанія стосовно державного майна, яке передане їй засновником до статутного фонду і включене до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може вчиняти дії, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо (пункт 27).
Спільним наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 08.05.2001 № 179 та НАК “Надра України” від 15.05.2001 № 20 “Про передачу ДГП “Західукргеологія” до складу НАК “Надра України” та його майна до статутного фонду Компанії” затверджено:
- акт передавання-приймання майна ДГП “Західукргеологія” до статутного фонду НАК “Надра України” як цілісного майнового комплексу з об`єктами житлосоцпобуту, усіма вимогами та зобов`язаннями, у тому числі із заробітної плати, включаючи заборгованість та нарахування до неї (додаток 3);
- акт передавання-приймання майна ДГП “Західукргеологія” до статутного фонду НАК “Надра України” (додаток 4).
Згідно з актом передавання-приймання № 1 від 15.05.2001 (додаток 3), Мінекоресурсів України передало, а НАК “Надра України” прийняло до складу Компанії Державне геологічне підприємство “Західукргеологія” як цілісний майновий комплекс разом з основними фондами, у тому числі з об`єктами житлосоцкультпобуту, переліченими в висновку експерта про вартість оцінюваних необоротних активів підприємства, іншими необоротними активами, оборотними активами, у тому числі об`єктами незавершеного виробництва, грошовими витратами тощо.
Актом передавання-приймання № 2 від 15.05.2001 (додаток 4) Мінекоресурсів передало, а НАК “Надра України” прийняло до статутного фонду компанії майно ДГП “Західукргеологія” загальною вартістю 99001,2 тис. грн.
Інших документів, які би стосувались передачі майна Державного геологічного підприємства “Західукргеологія” до складу Компанії сторони не надали.
Рішенням Виконавчого комітету Моршинської міської ради від 13.10.2005 № 327 вирішено оформити право власності за НАК “Надра України” на спальний корпус, лікувальний корпус, клуб-столову, перехідну галерею, які розташовані за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 12, та провести реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна НАК “Надра України” ДП “Західукргеологія” Санаторію “Геолог Прикарпаття”.
На підставі зазначеного рішення, 30.10.2006 Комунальним підприємством Львівської обласної ради “Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації” прийнято рішення та проведено реєстрацію права власності за НАК “Надра України”, видано свідоцтво про право власності від 30.10.2006 за № 822015, згідно із яким власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 12, є НАК “Надра України”, форма власності - державна. Також відповідно до свідоцтва про право власності від 01.11.2006 за №822016, виданого на підставі вищезазначеного рішення, власником майна, розташованого за адресою: м. Моршин, вул. І. Франка, 4, є НАК “Надра України”, форма власності - державна. 
09.11.2007 між НАК “Надра України” та ТзОВ “Джерело Єднання” було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого НАК “Надра України” продало, а ТзОВ “Джерело Єднання” купило нерухоме майно, яким є: нежитлова будівля, позначена на плані: нежитлова будівля, клуб-столова “А-2”, збудована з цегли, загальною площею 784,50 кв. м., до якої належать: металева огорода “ 1”, димова труба “ 2”, що розташовані за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 4. Продаж вчинено за узгодженою сторонами вартістю 1 020 525,60 грн. Вказаний договір купівлі-продажу нежилих приміщень посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Ю.В. 09.11.2007, зареєстровано у реєстрі за № 300.
Крім того, 09.11.2007, між НАК “Надра України” та ТзОВ “Джерело Єднання” укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого НАК “Надра України” продало, а ТзОВ “Джерело Єднання” купило нерухоме майно, яким є: нежитлові будівлі санаторію “Геолог Прикарпаття”, позначені на плані: будинок санаторію (спальний корпус) “А-3”, збудований з цегли, загальною площею 1416,10 кв. м., будинок санаторію (лікувальний корпус) “Б-3”, збудований з цегли, загальною площею 450,10 кв. м; перехідна галерея “В-1”, збудована з цегли, загальною площею 33,20 кв. м., до яких належать металева огорода “ 1”; металевий резервуар “ 2”, розташоване за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 12. Продаж вчинено за узгодженою сторонами вартістю 2 624 142,00 грн. Вказаний договір купівлі-продажу нежилих приміщень посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Ю.В. 09.11.2007, зареєстровано у реєстрі за № 3020.
21.09.2007 спостережною радою Компанії та 09.11.2007 правлінням Компанії НАК “Надра України” надано згоду на відчуження спірного майна.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна станом на 30.06.2007, складеним ТзОВ «Орбісс», який був покладений в основу при визначенні ціни майна при укладенні договорів купівлі-продажу від 09.11.2007, загальна вартість спірного майна становила 3037223 грн без врахування ПДВ
Водночас, згідно з висновком від 27.11.2017 № 458/459 судової оціночно-будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 42016000000003659 від 24.11.2016, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, який долучено до матеріалів справи встановлено, що дійсна ринкова вартість проданого за вказаними договорами майна станом на 19.11.2007 становила 5679132 грн.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 за №640 “Питання публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Надра України”, змінено тип Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Надра України” з публічного на приватне та перейменоване його в Приватне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Надра України”.

Стаття 63 ГК України, в редакції станом на 09.11.2007, здійснювала поділ підприємств в залежності від форм власності, на такі види: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності.
Таким чином, колегія суддів констатує, що НАК «Надра України», у розумінні ст.63 ГК України, станом на 09.11.2007 було державним підприємством. Водночас, суд зазначає про те, що в контексті спірних правовідносин, НАК «Надра України» не можна трактувати як держане унітарне підприємство чи державне комерційне підприємство у розумінні ст. 73, 74 ГК України, а також констатує відсутність правового регулювання у ГК України згаданих у цьому кодексі державних акціонерних товариств, чи державних корпоративних підприємств. Відповідних норм не було також і у Законі України «Про підприємства в Україні», який був чинний станом на момент створення НАК «Надра України». З огляду на наведене, для правильного встановлення режиму майна товариства, необхідним є застосовування положень статуту НАК «Надра України», а також відповідних положень ГК України, які випливають з контексту спірних правовідносин.
Як зазначалось вище, зі статуту НАК «Надра України» чітко вбачається, що майно, яке було передане державою при створенні товариства, могло мати два правових режими: - майно, передане Компанії у власність; - майно, передане Компанії у користування (управління) (пункти 23, 24).
При цьому, щодо майна, яке було передане у користування (управління), статутом встановлені обмеження (пункти 26, 27):
- майно, що є державною власністю і передане Компанії у користування та/або управління, не підлягає відчуженню;
- користування та/або управління таким майном здійснюється відповідно до законодавства;
- державні пакети акцій відкритих акціонерних товариств, які передані до статутного фонду Компанії, не підлягають відчуженню та не можуть бути предметом застави без прийняття відповідного рішення Кабінетом Міністрів України;
- стосовно державного майна, яке передане до статутного фонду Компанії і включене до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, Компанія не може вчиняти дії, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо.
Вказане свідчить, що на частину майна НАК «Надра України» поширювався правовий режим майна, яке перебуває у господарському відданні товариств (ст. 136 ГК України).
Так, відповідно до вказаної статті, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Стаття 145 ГК України встановлює правило, відповідно до якого зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.
Відповідно до ч. 3 вказаної статті, правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону. Частиною 5 передбачено також, що Законом можуть бути визначені також інші підстави зміни правового режиму майна суб`єкта господарювання.
Колегія суддів констатує, що зі змісту спільного наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 08.05.2001 № 179 та НАК “Надра України” від 15.05.2001 № 20 “Про передачу ДГП “Західукргеологія” до складу НАК “Надра України”, а також зі змісту актів передавання-приймання майна ДГП “Західукргеологія” № 1 від 15.05.2001 та №2 від 15.05.2001 не випливає тієї обставини, чи спірне нерухоме майно ДГП “Західукргеологія”, яке було предметом відчуження за договорами від 09.11.2007, передавалось у власність чи користування НАК “Надра України”.
Водночас, з вищезгаданих свідоцтв про право власності від 30.10.2006 за № 822015 та від 01.11.2006 за №822016, а також витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12328795 від 30.10.2006 та №12361425 від 01.11.2006 чітко вбачається, що спірне майно належало до державної форми власності. Про вказану обставину було відомо обом сторонам спірних договорів купівлі-продажу, оскільки у самих договорах містяться покликання на відповідні свідоцтва та витяги про реєстрацію (пункти 2 договорів).
Таким чином, на спірне майно, яке було відчужене за договорами від 09.11.2007, поширювався спеціальний режим, передбачений пунктами 26, 27 статуту НАК «Надра України».
З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що статус спірного нерухомого майна, а саме майна, яке було реалізовано НАК “Надра України” на користь ТзОВ “Джерело Єднання” згідно з договорами купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.11.2007 на момент його продажу, визначався як державна власність і таке, в силу положень ст. 145 ГК України, могло бути реалізовано шляхом відповідної приватизаційної процедури, або іншої процедури згідно чинного законодавства.
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України “Про приватизацію державного майна” у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до вичерпного переліку способів приватизації державного майна належали: продаж об`єктів приватизації на аукціоні, за конкурсом; продаж акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій відкритого акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених ч. 1 ст. 12 цього Закону; викуп майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації.
Інша процедура була передбачена Порядком відчуження об`єктів державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007, розробленим на виконання статті 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності".
Так, згідно з п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами; рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна України.
Як було зазначено вище, власником майна, переданого до статутного фонду НАК “Надра України”, є держава в особі Кабінету Міністрів України (п. 18 статуту Компанії). Більше того, спірне державне майно в силу положень ч. 3 ст. 139 ГК України та Державного класифікатора України “Класифікація основних фондів”, затвердженого наказом Держстандарту України від 19.08.1997 № 507, належить до основних фондів Компанії, які також підлягають відчуженню за особливим порядком.
Зокрема, ч. 6 ст. 141 ГК України передбачено, що відчуження суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється лише на конкурентних засадах.
Проте ні Кабінетом Міністрів України, як власником спірного державного майна, переданого до статутного фонду НАК “Надра України”, ні Фондом державного майна України як центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері приватизації, жодних рішень про зміну його правового режиму та приватизацію з 2000 року не приймалось.
Отже, правлінням компанії НАК “Надра України” 23.11.2007 було прийнято рішення про надання згоди на відчуження спірного майна всупереч вищенаведеним вимогам чинного законодавства та обмеженням, встановленим п. 26 статуту Компанії про заборону відчужувати майно, що є державною власністю і передане Компанії у користування та/або управління.
Тобто, приймаючи вищевказане рішення, правління НАК “Надра України” діяло з перевищенням повноважень, без рішення власника майна - Кабінету Міністрів України - про його продаж, що свідчить про відсутність волі держави на його відчуження.
З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що на моменту відчуження спірного майна, НАК «Надра України» володіло ним на підставі права власності, а також, що відчуження спірного майна відбулось згідно положень статуту Компанії.
Таким чином, укладенням оспорюваних договорів від 09.11.2007 між НАК “Надра України” та ТОВ “Джерело Єднання”, порушено право власності держави в особі Кабінету Міністрів України, який згідно із законодавством здійснює повноваження щодо реалізації прав держави, як власника майна.
За таких обставин продаж спірного майна відбувся за відсутності волі держави на його відчуження та не у спосіб, визначений законом.
Додатковою обставиною, що свідчить про порушення інтересів держави оскаржуваними правочинами є встановлена у висновку від 27.11.2017 №458/459 судової оціночно-будівельної експертизи у кримінальному провадженні № 42016000000003659 від 24.11.2016, складеному Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, який долучено до матеріалів справи, дійсна ринкова вартість проданого за вказаними договорами майна станом на 19.11.2007, визначена у розмірі 5679132 грн. При цьому, як зазначалось вище, продаж майна за спірними договорами відбувся за ціною 1020525,60 грн та 2624142,00 грн, тобто, на 2034464,4 грн меншою, ніж ринкова вартість майна на момент його реалізації.
Вказаний висновок колегія суддів приймає та оцінює як письмовий доказ у даній справі нарівні із іншими доказами, які подавались сторонами у даній справі. Заперечення скаржника, які ґрунтуються лише на тому, що вказаний доказ отриманий в межах кримінального провадження, судом не беруться до уваги. Доводів, які би стосувались суті висновку скаржник не навів.
Суд наголошує, що вказаний висновок від 27.11.2017 №458/459 є додатковим підтвердженням порушення інтересів держави у спірних правовідносинах. Основними обставинами, які про це свідчать, натомість є відсутність волі держави як власника на відчуження спірного майна та порушення процедури самого відчуження.
Колегія суддів не вважає за можливе взяти до уваги покликання скаржника на вартість спірного майна, що визначена у звіті про незалежну оцінку майна станом на 30.06.2007, складеному ТзОВ «Орбісс», оскільки на такий, як було заначено вище, міститься покликання в укладених договорах купівлі-продажу від 09.11.2007. Самі ж договори, як встановлено судом, укладені сторонами із грубим порушенням норм чинного законодавства.

Підстави визнання недійними договорів визначені у ст. 203, 215 ЦК України.
Так, статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
З урахування викладеного, слід вказати, що дійсність правочину пов`язана з необхідним обсягом цивільної дієздатності осіб, що уклали правочин, реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним та виконується в разі фактичного здійснення господарської операції.
Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).
Однак, в порушення вимог ст. 203, 215 ЦК України, договори купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.11.2007 з боку продавця було укладено юридичною особою, яка не мала права їх укладати, тобто, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Про вказану обставину повинен був знати покупець, оскільки він був обізнаний про те, що на підставі спірних правочинів відчужується майно державної власності, продаж якого відбувається за спеціально встановленою процедурою. Більше того, така обставина повинна була бути йому відомою і з огляду на організаційно-правову форму НАК “Надра України” станом на момент укладення спірних договорів (відкрите акціонерне товариство). Як було зазначено вище, відповідач-1 не мав права та не уповноважувався відповідним органом держави (державної виконавчої влади) на відчуження своїх основних засобів, активів та статутного майна державної форми власності, що прямо заборонено його статутними документами. Приймаючи рішення про надання згоди на відчуження спірного майна спостережна рада Компанії (21.09.2007) та правління Компанії (09.11.2007) діяли з перевищенням своїх статутних повноважень.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Отже, наслідками визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 09.11.2007 нежилих приміщень в даному випадку є необхідність повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому наслідками визнання недійсним правочинів суд першої інстанції обґрунтовано визнав необхідність повернення від ТзОВ “Джерело Єднання” на користь ПАТ “Національна акціонерна компанія “Надра України” державного нерухомого майна, а саме: клуб-столову “А-2”, збудовану з цегли, загальною площею 784,5 кв. м., до якої належать металева огорода “ 1”, димова труба “ 2”, що розташовані за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 4, та будинок санаторію (спальний корпус) “А-3”, збудований з цегли, загальною площею 1416,10 кв. м, будинок санаторію (лікувальний корпус) “Б-3”, збудований з цегли, загальною площею 450,10 кв.м.; перехідну галерею “В-1”, збудовану з цегли, загальною площею 33,20 кв.м., до яких належать металева огорода “ 1”; металевий резервуар “ 2”, розташовані за адресою: Львівська область, Стрийський район, м. Моршин, вул. І. Франка, 12.

Твердження апелянта про те, що його позбавлено майна в порушення ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на переконання колегії суддів, не відповідає дійсності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23.11.2000 у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Крім того, ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що є відмінності між тією справою, у якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008).
Як зазначалося вище, обидві сторони оскаржуваних правочинів (НАК «Надра України» та ТзОВ «Джерело Єднання») володіли інформацію про те, що спірне майно перебувало у державній власності, а, отже, були свідомі того, що при відчуженні такого майна застосовуються спеціальні процедури, визначені чинним законодавством.
Беручи до уваги те, що продаж спірного державного майна відбувся без волі держави на його відчуження та не у спосіб визначений законом, не дотримано рівноваги між інтересами держави та відповідачами, вказане свідчить про недобросовісність НАК «Надра України» та ТзОВ «Джерело Єднання», у зв`язку з чим у спірних правовідносинах щодо продажу державного майна суд не встановив наявності критерію законності та добросовісності набуття відповідачем-2 майна. Таким чином, суд не встановив також факту порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконного відхилення судом клопотання ТзОВ «Джерело Єднання» про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах законодавства
Так, предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та повернення державного нерухомого майна, а тому судом правомірно відхилено клопотання апелянта про призначення комплексної експертизи, оскільки вона не стосується предмету спору та не належить до предмету доказування.
Твердження апелянта про здійснення капітальних вкладень у спірний об`єкт нерухомості, які в результаті оновлення змінили майно, проте такі зміни технічних характеристик не зареєстровані у визначеному законом порядку, не мають значення для розгляду цієї справи та вирішення її по суті позовних вимог. Вказані доводи можуть бути використані скаржником для подальшого захисту своїх порушених прав, що пов`язані із здійсненням відповідних покращень спірного майна, які не можуть бути відокремлені від нього.

Щодо доводів апеляційної скарги ТзОВ «Джерело Єднання» про пропуск строків позовної давності, а також про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, необхідно зазначити що ці твердження суперечать фактичним обставинам справи з огляду на таке.
Виходячи зі змісту ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
При цьому як у випадку пред`явлення позову особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з того моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Про порушення інтересів держави шляхом незаконного відчуження державного майна Генеральній прокуратурі України стало відомо в листопаді 2017 року під час розслідування кримінального провадження за фактом незаконної приватизації державного майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 233 КК України.
Так, у кримінальному провадженні № 42016000000003659 від 24.11.2016за фактами створення та діяльності злочинної організації за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, та за фактами заволодіння державним майном в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, і виділених у матеріали кримінального провадження № 4217000000004200 від 17.11.2017 за фактом незаконної приватизації державного майна за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 233 КК України, допитано членів спостережної ради НАК «Надра України» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (протоколи допиту свідків долучено до матеріалів цієї справи, оригінали знаходяться в матеріалах кримінального провадження). Ці особи повідомили, що були 21.09.2007 на засіданні спостережної ради НАК «Надра України», та заперечили те, що на ньому обговорювалося питання про відчуження/продаж/обмін майна Компанії. Ураховуючи викладене, оскільки на засіданні 21.09.2007 спостережної ради не обговорювалися питання про відчуження майна Компанії, прокурор дійшов висновку, що і рішення про погодження такого відчуження не приймалося.
Надалі, Генеральна прокуратура України звернулася до Кабінету Міністрів України і Держгеонадрів із запитами від 23.10.2018 за №17/7/2-32793, у яких повідомила про розслідування обставин незаконної приватизації низки об`єктів державної власності, які перебували в управлінні НАК «Надра України» та просила надати інформацію та документи щодо передачі майна до статутного фонду Компанії під час її створення, а також копії з актів оцінки, зокрема, цілісного майнового комплексу ДГП «Західукргеологія».
У відповідь на вказані запити, у листопаді 2018 року генеральна прокуратура України отримала листи від Кабінету Міністрів України (про відсутність запитуваної інформації, лист від 09.11.2018), Держгеонадрів (про надання запитуваної інформації, лист від 15.11.2018), Фонду державного майна України (про надання інформації, лист від 19.11.2018).
Враховуючи, що Кабінет Міністрів України як засновник НАК “Надра України” та власник державного майна, переданого до статутного капіталу Компанії, та Держгеонадра як орган управління та акціонер Компанії, який здійснює управління корпоративними правами держави, незважаючи на повідомлення прокурором про незаконність відчуження державного майна всупереч чинному законодавству України та за заниженою вартістю, не вжили заходів щодо його повернення у власність держави, Генеральна прокуратура України звернулась до вказаних органів із листами №05/2-12996-19 від 25.04.2019, у яких детально виклала встановлені обставини виявлених порушень та попередила про звернення до суду. Позовна заява Генеральної прокуратури України у даній справі була направлена на адресу Господарського суду Львівської області 17.09.2019.
В контексті спірних правовідносин важливим є те, що Кабінет Міністрів України і Держгеонадра не були безпосередніми сторонами спірних договорів, тому не володіли та не могли володіти інформацією про їх укладення у 2007 році та умови їх виконання. У своїй позовній заяві заступник Генерального прокурора просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та їх поновити.
На переконання колегії суддів, дослідивши обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску позивачами позовної давності у даній справі та про необхідність поновлення вказаного строку.
Стосовно наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, то відповідно до ст. 53 ГПК України, прокурор у визначених законом випадках звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
З огляду на те, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 р. у справі №912/2385/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів (призначення та проведення перевірки фактів порушення, подання позову або аргументованого повідомлення про відсутність порушення) протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу і ці обставини є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва, визначених ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 зазначила, що наведення прокурором причин нездійснення захисту інтересів держави компетентним органом є обов`язковим лише у разі, коли про них прокурору відомо. Однак, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо або такої відповіді взагалі не отримано, це не може бути підставою для висновку щодо необґрунтованого звернення прокурора за захистом інтересів держави.
З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у даній справі, що пов`язані із вибуттям державного майна із державної власності всупереч волі держави, а також довів бездіяльність уповноважених органів державної влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження (з моменту першого повідомлення прокурора Кабміну та Держгеонадр про виявлені порушення до моменту подання позову у даній справі минуло більше, ніж 10 місяців).

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело Єднання".

Рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2021 у справі №914/1962/19 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 12.11.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік