ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/476/20
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1450/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,   
позивач: Менська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Корюківської міської ради Корюківського району Чернігівської області,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року за позовом заступника керівника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Корюківської міської ради Корюківського району Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, розірвання договору оренди землі, 
місце ухвалення судового рішення – м. Корюківка,
час проголошення судового рішення – 14 год 45 хв.,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 17 серпня 2021 року.

                                       У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року заступник керівника Менської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру та Білошицько-Слобідської сільської ради Корюківського району Чернігівської області звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету Білошицько-Слобідської сільської ради 23 009,26 грн заборгованості з орендної плати за земельну ділянку та розірвати договір оренди земельної ділянки площею 23,8644 га, укладений 21 лютого 2017 року між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та відповідачем.
У мотивування заявлених вимог зазначав, що відповідно до умов укладеного договору оренди від 21 лютого 2017 року ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, розташовану за межами населеного пункту  на території Білошицько-Слобідської сільської ради, і згідно з п.п. 4.2.1 орендна плата становить 11 504,63 грн на рік. У зв`язку з тим, що з березня 2018 року умови договору стосовно сплати орендної плати та використання земельної ділянки за цільовим призначенням відповідачем не виконуються, договір оренди від 21 лютого 2017 року має бути розірваний.
Ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органів, до компетенції яких віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України.
Ухвалою від 29 березня 2021 року Корюківський районний суд за клопотанням сторони позивача залучив до участі у справі Корюківську міську раду в якості правонаступника Білошицько-Слобідської сільської ради (а.с. 110).
Рішенням від 04 серпня 2021 року Корюківський районний суд позов задовольнив у повному обсязі. Стягнув з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету Корюківської міської ради заборгованість з орендної плати за земельну ділянку площею 23,8644 га у розмірі 23 009,26 грн. Розірвав договір оренди земельної ділянки площею 23,8644 га, укладений 21 лютого 2017 року між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та відповідачем. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.  
Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у прокурора законних підстав для представництва інтересів держави, а отже і права звернення до суду, у зв`язку з чим позов прокурора має бути залишений без розгляду. На думку скаржника, прокурор відповідно до положень ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» повинен був обґрунтувати наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та довести факт неналежного здійснення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування своїх повноважень щодо захисту інтересів держави. 
Відповідач зазначає, що, посилаючись на відсутність у державному бюджеті коштів на сплату судового збору, Білошицько-Слобідська сільська рада могла передбачити такі кошти в наступному щорічному бюджеті та звернутися з відповідним позовом самостійно. Крім цього, у зв`язку з правонаступництвом Корюківська міська рада набула відповідних повноважень у сфері земельних відносин і також могла скористалася можливістю звернення до суду.
Наголошує на тому, що, враховуючи правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 819/478/17, заступник керівника Менської місцевої прокуратури не мав повноважень підписувати позовну заяву, і доказів відсутності на час подання позову до суду начальника указаної прокуратури та його першого заступника не надано. 
Заявник вважає безпідставним стягнення з нього заборгованості з орендної плати, оскільки за станом свого здоров`я орендовану земельну ділянку на даний час не використовує і має намір сплатити найближчим часом наявну заборгованість, про що сповіщав Білошицько-Слобідську сільську раду. Зазначає, що відповідно до п. 11.5 договору оренди у разі не внесення орендної плати за користування земельною ділянкою протягом трьох місяців підряд договір може бути розірваний у односторонньому порядку, отже необхідності у зверненні до суду з такою вимогою не було.
Наказом Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур» Менську місцеву прокуратуру виключено в структурі та штатному розписі Чернігівської обласної прокуратури та встановлено в структурі та штатному розписі Корюківську окружну прокуратуру (а.с. 102-103). 
У наданому відзиві керівник Корюківської окружної прокуратури, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та указуючи на законність звернення до суду та представництва прокуратурою інтересів держави в особі Корюківської міської ради та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, наголошував, що позивачем повністю дотримано порядок, передбачений ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», шляхом направлення 13 січня 2020 року органу місцевого самоврядування та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області листів про виявлені порушення вимог земельного законодавства та вжиття заходів з метою усунення виявлених порушень, на які надані відповіді формального характеру.
Представник прокуратури зазначає, що даний позов поданий та підписаний  відповідно до положень ст.ст. 10, 15, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру» і  відповідач, стверджуючи про відсутність у заступника керівника прокуратури повноважень підписувати позов, не розмежовує поняття прокуратури, як юридичної особи в організаційних зносинах з державними органами, та як органу держави в ході виконання конституційних функцій щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.
Звертає увагу суду на ту обставину, що саме несплата відповідачем протягом тривалого часу орендної плати та невикористання земельної ділянки за її цільовим призначенням є порушенням істотних умов договору, наслідком чого договір оренди земельної ділянки повинен бути розірваний.
Корюківською міською радою та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги заступника керівника Менської місцевої прокуратури, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст. 610, 626, 629, 651 ЦК України та ст.ст. 96, 141 ЗК України, виходив з того, що відповідач систематично не сплачує встановлену договором оренди орендну плату та не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, що є порушенням істотних умов договору оренди, а отже підставою для його розірвання та стягнення з ОСОБА_1 орендної плати.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що 21 лютого 2017 року між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 23,8644 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7422481000:03:000:0021, яка розташована за межами населеного пункту на території Білошицько-Слобідської сільської ради Корюківського району Чернігівської області (а.с. 12-14). Договір укладено строком на сім років.
Згідно з п.п. 4.2.1, 4.5 договору орендна плата складає 11 504,63 грн, яка сплачується орендарем за перший рік користування не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору.
Пунктом 4.8 договору передбачено, що за користування земельною ділянкою в наступних періодах в межах строку дії договору орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним з дня початку нового періоду користування, а в разі визначення податковим законодавством інших строків (періодів) внесення плати за землю, - відповідно до вимог ПК України. Своєчасно сплачувати орендну плату та використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору входить до обов`язків орендаря у відповідності з п. 8.4 договору.
Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: 1) взаємною згодою сторін; 2) рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 11.4 договору). 
Право користування (оренди) земельної ділянки площею 23,8644 га з кадастровим номером 74224810000:03:000:0021 за ОСОБА_1 зареєстровано 12 квітня 2017 року, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 16-27).
З довідки Білошицько-Слобідської сільської ради від 29 липня 2019 року вбачається, що членами виконкому здійснено обстеження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, на які укладені договори оренди ОСОБА_1 , в тому числі, земельної ділянки площею 23,8644 га з кадастровим номером 74224810000:03:000:0021, в ході якого встановлено, що більшість земельних ділянок не обробляється, вони заросли бур`яном і за цільовим призначенням не використовуються, орендна плата за землю не сплачується (а.с. 32).
У акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельною ділянкою від 30 липня 2019 року, складеному за участю представника Білошицько-Слобідської сільської ради, зазначено, що ОСОБА_1 заключив договори оренди на використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Білошицько-Слобідської сільської ради загальною площею 168,94 га, які повинні використовуватися для ведення товарного виробництва у відповідності до правового режиму земель с/г призначення. На час проведення перевірки площі земельних ділянок не обробляються, заросли бур`янами, на деяких земельних ділянках виявлені торішні неубрані посіви соняшнику та пшениці, в деяких місцях поросли чагарниками, тобто, фактично використання земельних ділянок для ведення товарного с/г виробництва ОСОБА_1 на час перевірки не встановлено. Крім того, 02 січня 2019 року сільська рада звернулася до орендаря з претензією про сплату орендної плати за використання земельних ділянок (а.с. 31-32). 
Указаний акт перевірки відповідач отримав особисто, про що свідчить його розписка (а.с. 37).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним Білошицько-Слобідською сільською радою Корюківського району від 06 березня 2020 року, за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті орендної плати за земельну ділянку площею 23,8644 га, кадастровий номер 7422481000:03:000:0021 за період з березня 2018 року по лютий 2020 року у сумі 23 009,26 грн (а.с. 15).
Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди землі, заступник керівника Менської місцевої прокуратури зазначав, що ОСОБА_1 протягом кількох років не виконуються умови укладеного 21 лютого 2017 року договору оренди землі щодо сплати орендної плати та використання земельної ділянки за цільовим призначенням.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відносини, які виникли між учасниками справи щодо найму (оренди) земельної ділянки, регулюються нормами ЦК України, ЗК України та ЗУ «Про оренду землі».
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.ст. 610, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Статтею 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
Згідно з ч. 3 ст. 1 цього Кодексу використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Землекористувачі зобов`язані використовувати землю за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля та своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).
За приписами ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
В силу вимог ст. 15 цього Закону умова щодо використання та цільового призначення земельної ділянки є істотною умовою договору. Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (ст. 24 Закону).
За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвало за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Пунктами «г», «д» ст. 141 ЗК України визначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Виходячи з аналізу наведених норм та оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову прокурора, зазначивши, що відповідач систематично не сплачує встановлену договором орендну плату та не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, що є порушенням істотних умов договору оренди та підставою для його розірвання.
Встановлено, що за умовами договору оренди від 21 лютого 2017 року ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 23,8644 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати в розмірі 11 504,63 грн на рік.
Факт тривалого невикористання відповідачем вказаної земельної ділянки підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30 липня 2019 року, тобто, фактичного використання ОСОБА_1 земельної ділянки за її цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на час перевірки встановлено не було. З наведеними у акті перевірки обставинами відповідач погодився, оскільки у встановленому законом порядку його не оскаржував, а у апеляційній скарзі обставини щодо невикористання земельної ділянки підтвердив.
Стверджуючи в апеляційній скарзі про безпідставність стягнення з нього заборгованості з орендної плати в судовому порядку, ОСОБА_1 зазначав, що через тяжку хворобу не мав фінансової можливості сплачувати спірні кошти і має намір це зробити найближчим часом, про що повідомляв Білошицько-Слобідську сільську раду. Проте, жодних належних доказів на підтвердження зазначених обставин (тяжкого стану здоров`я та звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про відстрочення сплати орендної плати) скаржником ані суду першої інстанції, ані апеляційному надано не було.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач систематично не сплачує встановлену договором оренди орендну плату та не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, що є порушенням істотних умов договору оренди та підставою для стягнення заборгованості та розірвання договору оренди.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням у даній цивільній справі, ОСОБА_1 одним із доводів апеляційної скарги указував відсутність у прокурора підстав та повноважень для представництва інтересів держави, а отже і права звернення до суду.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції країни передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 56 ЦПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». За змістом ч. 3 даної норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Велика Палата дійшла правового висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.  
Виходячи з наведених норм та дослідивши обставини даної справи, суд апеляційної інстанції вважає доведеним наявність у Менської місцевої прокуратури підстав та повноважень для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі Корюківської міської ради Чернігівської області та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з огляду на таке.
ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, і відповідно до покладених на нього завдань, визначених п. 4 Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом від 21 травня 2021 року № 248, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області
Корюківська міська рада є органом місцевого самоврядування, якому, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», належать доходи бюджету територіальної громади с. Білошицька Слобода Корюківського району у вигляді податку на майно (орендної плати з фізичних осіб).
За матеріалами справи встановлено, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30 липня 2019 року складався старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Чернігівської області – начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Корюківському, Семенівському, Сновському, Новгород-Сіверському районах та м. Новгород-Сіверському Журавльовим В.М. та у присутності голови Білошицько-Слобідської сільської ради Сірого В.Й., які засвідчували указаний акт своїми підписами. Наведена обставина дає апеляційному суду підстави дійти висновку, що, починаючи з 30 липня 2019 року, як ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, так і органу місцевого самоврядування було достеменно відомо про факт невиконання ОСОБА_1 істотних умов договору оренди земельної ділянки. 
Крім того, 13 січня 2020 року начальником Корюківського відділу Менської місцевої прокуратури з метою реалізації представницьких повноважень та захисту інтересів держави в сфері земельних відносин на адресу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Білошицько-Слобідської сільської ради були надіслані листи з вимогою повідомити, чи вживались (будуть вживатися) заходи представницького характеру за фактом тривалого невикористання ОСОБА_1 земельних ділянок за укладеними договорами оренди від 21 лютого 2017 року (а.с. 40, 41).
Листом від 22 січня 2020 року ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило, що заходи щодо представництва держави в суді з метою розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених з ОСОБА_1 , не вживались і найближчим часом вживатися не будуть у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору (а.с. 39).
Аналогічний за змістом лист прокуратурі надіслала Білошицько-Слобідська сільська рада від 14 січня 2020 року, указавши, що на рахунках сільської ради кошти на судовий збір не призначалися та бюджетом сільської ради не передбачені (а.с. 42).
Таким чином, суд погоджується з доводами відзиву позивача на апеляційну скаргу, за доводами якого і ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, як державний орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, і Білошицько-Слобідська сільська рада (правонаступником якої є Корюківська міська рада), як орган місцевого самоврядування, якому належать доходи бюджету територіальної громади с. Білошицька Слобода, протягом розумного строку не вживали жодних передбачених законом заходів для захисту інтересів держави у сфері земельних відносин, що свідчить про здійснення неналежним чином захисту цих інтересів з боку зазначених органів. 
У зв`язку з невжиттям компетентними органами жодних заходів, листом начальника Корюківського відділу Менської місцевої прокуратури від 20 січня 2020 року Білошицько-Слобідську сільську раду було повідомлено про підготовку проекту позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договорів оренди (а.с. 43).
За таких обставин, заступник прокурора, звертаючись з даним позовом, обґрунтував належним чином та довів підстави для представництва інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Корюківської міської ради, зазначивши про бездіяльність даних компетентних органів, тому доводи апеляційної скарги про відсутність передбачених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.
Апеляційний суд відхиляє також доводи відповідача щодо відсутності у заступника керівника Менської місцевої прокуратури права підписувати дану позовну заяву з огляду на таке. За змістом ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру» право подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства надається, в тому числі, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Отже, на час подачі даного позову заступник керівника місцевої прокуратури (наразі окружної) був наділений повноваженнями щодо підписання даного позову. Колегія суддів погоджується з доводами відзиву прокурора, відповідно до яких є неправильним ототожнення статусу прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника у процесі.
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.        
Оскільки ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, на підставі ч. 4 ст. 359 ЦПК України, зупинено дію рішення Корюківського районного суду від 04 серпня 2021 року, тому дія цього рішення  підлягає поновленню.        
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389. 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року – без змін.
Поновити дію рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуюча:                                             Судді: