ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №695/2134/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Середа Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Василенка Я.М.,
                                                                                                    Грибан І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - поліцейський СРПП Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Носенко Віктор В`ячеславович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - поліцейський СРПП Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Носенко Віктор В`ячеславович, в якому просив суд:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №034714 від 17.07.2021, відносно позивача про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 гривень; 
- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;
- стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в сумі 463,27 грн. 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Позивач вважає, що рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2021 у справі №695/2134/21 є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі.
Позивач зауважує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що заявив відповідне усне клопотання інспектору Носенку В.В., зазначивши, що у нього укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом. Однак поліцейським не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання такої правової допомоги.
Позивач звертає увагу, що суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваному рішенні щодо наявності протоколу у справі про адміністративне правопорушення, оскільки протокол третьою особою не складався.
Також, позивач наголошує, що при винесенні оспорюваної постанови, поліцейський Носенко В.В. мав зазначити докази на підставі яких він зробив висновок про вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Втім така постанова не містить посилання на будь-які докази, які доводять вину позивача.
ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції не враховано, що його водійське посвідчення було отримано 27.11.1992, тому в даному випадку Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами від 08.05.1993 №340 не підлягає до застосуванню. Одночасно слід звернути увагу, що відповідно до заводських технічних характеристик автомобіль, яким він керував є вантажним.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2021 відкрито провадження уданій справі за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду на 01.11.2021.
В судове засідання сторони не прибули, були повідомлені належним чином та завчасно, клопотань про відкладення розгляду не подавали, клопотань про розгляд справи за їх обов`язкової явки не надсилали.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи 17.07.2021 поліцейським СРПП Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області Носенком Віктором В`ячеславовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАВ №034714. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3 400,00 грн.
Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_1 17.07.2021 о 12 год 28 хв на 121 км дороги Бориспіль-Золотоноша керував автомобілем марки ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1 без відповідної категорії («В») для керування вказаним транспортним засобом, чим порушив пп. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 №1306, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Керуючись ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
На виконання ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) водій зобов`язаний мати при собі і пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
За приписами п. 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону №3353-XII, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України).
Відповідно до пп. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 2 ст. 126 КУпАП встановлює, що водії транспортних засобів притягуються до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно з вимогами п. 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (далі - Положення №340) водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.
Правила дорожнього руху України передбачають (п. 2.13), мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) - з 16-річного віку;
автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку;
автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - з 19-річного віку;
автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1Е, DЕ, Т) - з 21-річного віку.
Транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Відповідно до норм Конвенції про дорожній рух та Положення №340 вбачається, що за наявності посвідчення водія категорії «В» дозволяється керувати автомобілями, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів включно.
Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що водіям з відкритою категорією В надано право керування автомобілями, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.
Слід зазначити, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ 33021 д.н.з. НОМЕР_1 зазначено, що повна маса автомобіля складає 3500 кг.
Колегія суддів відмічає, що у свідоцтві про реєстрацію даного транспортного засобу не вказано «до 3500» або «понад 3500», а зазначено саме « 3500»
З наданих позивачем доказів вбачається, що він має право керувати транспортними засобами категорій «С» - автомобілі призначені для перевезення вантажів, дозволена максимальна маса яких перевищує 3500 кг (7700 фунтів), про що надано відповідну копію посвідчення 1992 року видання.
З вищезазначеного слідує, що оскільки у позивача наявна лише категорія С, то він не наділений правом керування автомобілем, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.
Водночас Положення №340 встановлює, що для керування транспортними засобами, призначеними для перевезення вантажів, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів, тобто, перевищує 3 500 кілограмів - необхідна категорія С1.
Зважаючи на те, що вага автомобіля ГАЗ 33021 д.н.з. НОМЕР_1 не перевищує 3500 кг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи тип та характеристики транспортного засобу, вказаним транспортним засобом мають право керувати особи за наявності посвідчення водія категорії "В". 
Щодо тези апеляційної скарги про те, що посвідчення водія позивача видано йому 1992 році, тому Положення №340 не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки за приписами п. 1 Положення №340 це Положення є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.
Відповідно до п. 30 Положення №340 посвідченням водія іноземної держави вважається також посвідчення водія з розпізнавальним знаком "SU" (СРСР), видане в республіках колишнього Союзу РСР.
Відповідно до пункту 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами №511 посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. №586-VI (586-17) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», може бути обміняне на нове згідно з пунктами 25 і 26 цього Положення. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А; В1, В - відповідає категорії В; С1, С - відповідає категорії С; D1, D - відповідає категорії D; BЕ - відповідає категоріям В і Е; C1E, СЕ - відповідає категоріям C і Е; D1E, DЕ - відповідає категоріям D і Е; Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус. 
Пунктом 28 Положення №511 передбачено, що обмін посвідчення водія, у тому числі виданого вперше, проводиться без складення іспитів, крім випадків, передбачених пунктом 25-1 цього Положення.
Таким чином, обмін посвідчення водія, виданого до набрання чинності Законом України від 24.09.2008 №586-VI, на нове здійснюється без складення іспитів та є правом особи, а не обов`язком.
Однак, незважаючи на те, що при обміні посвідчення водія на нове категорії С1 та С відповідають категорії С, незамінене посвідчення водія з категорією С старого зразка не дає права керування транспортним засобом категорії В.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №034714 від 17.07.2021 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП - відповідає вимогам закону.
Що стосується покликання позивача на порушення третьою особою процедури розгляду справи, слід зазначити, що такі не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно з наявної в матеріалах справи копії постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач засвідчив особистим підписом роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП, та отримання копії такої постанови.
За таких обставин, приймаючи оспорювану постанову БАВ №034714 від 17.07.2021 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          Я.М. Василенко

                                                                                                    І.О. Грибан