ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/20151/19                                        Головуючий суддя І інстанції Мельникова І. Д.
Провадження № 22-ц/818/4495/21                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: купівлі-продажу

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Мельникова І.Д., по справі №643/20151/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
встановив:
05 грудня 2019 року   ОСОБА_1  звернувся до суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
Позовна заява мотивована тим, що договором від 14.08.2017 року йому надавався строк до 01.09.2017 року для зняття з реєстрації місця проживання осіб зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1  та для взаєморозрахунків з комунальними службами. Відповідачі порушили наданий йому строк, тобто порушили умови договору від 14.08.2017 року. Порушення Відповідачами зобов`язань, зробило неможливим виконання позивачем своїх зобов`язань за договором від 14.08.2017 року. У позивача виникли обґрунтовані підстави вважати, що Відповідачі не виконують свого обов`язку за договором від 14.08.2017 року по поверненню йому грошей. У зв`язку з викладеним, він скористався правом відмови від виконання взятих на себе обов`язків, наданим йому частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України.
На підставі вищевикладено, ОСОБА_1 з урахуванням збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів на свою користь майнову шкоду в розмірі 25533,74 грн., моральної шкоди у розмірі 20865 грн.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 11 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Вказав, що висновки суду суперечать письмовим доказам, обставинам справи та наданим його аргументам у судових засіданнях 04.12.2020 та 11.05.2021 року.
Зазначив, що у процесі переговорів про продаж квартири про заборгованість у 700 доларів почув від відповідачів, та зазначив, що готовий відповідати за комунальні борги у розмірі 100 доларів, який припадає на його ј частку квартири, про що було зазначено в абзаці 2 розділу 4 договору від 14.08.2017.
Вказує, що 06.08.2017 року між ним та ОСОБА_3 не укладалося ніяких договорів, договір купівлі-продажу квартири був укладений 16.08.2017 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а не тільким між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Зазначає, що порушення умов договору відбулося саме з бдоку відповідачів, 16.08.2017 року ОСОБА_3 прописала доньку та 17.08.2017 року ОСОБА_3 виписала усіх раніше прописаних осіб., а порушення умов договору можливо тільки після 01.09.2017 року.
Вказує, що просив дозволити йому задавати питання окремо кожному з відповідачів таким чином, щоб другий відповідач не міг чути його питання, суд без постановлення ухвали, як наслідок відповідачі мали можливість синхронізувати свої пояснення.Суд відмовив йому ознайомитися з аудіозаписом судових засідань, що зробило неможливим використання ним важливого доказу аудіозапису фіксації судового процесу. 
У письмовому відзиві ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення без змін.
На обґрунтування вказала, що згідно наявних у справі доказів 14.08.2017 року між ОСОБА_3 , далі Відповідач № 2, ОСОБА_1 , далі Позивачем та Експертом АН Аверс ОСОБА_6 , далі Відповідач № 1 було укладено трьохсторонній договір щодо врегулювання взаємовідносин з виконання умов договору купівлі-продажу від 16.08.2017 року, реєстровий № 4028.
Зауважує, що згідно п. 2.1,2.2 договору ОСОБА_1 зобов`язаний до 01.09.2017 оплатити заборгованість по всім видам комунальних послуг та надати їй, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 довідки про відсутність заборгованості з відповідних служб, а також надати паспорти всіх зареєстрованих раніше осіб у квартирі, яку продав, з відміткою про зняття з реєстрації та довідку про це з КП Жилкомсервіс. У відповідності до вимог п. 2.6. цього договору Позивач дійсно передав суму 700 дол США як забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, передбачених у п.2.1-2.3 договору.
Вказує, що у п.2.7 договору передбачено, що Експерт повертає позивачеві суму 700 дол США тільки виключно за умови належного виконання позивачем взятих на себе обов`язків щодо сплати заборгованостей по комунальним платежам та зняти з реєстрації осіб, що проживали у квартирі. Строк виконання цього зобов`язання встановлювався до 1 вересня 2017 року і був порушений позивачем. А взяті на себе ним зобов`язання виконані не були зовсім. Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі не виконання продавцем своїх зобов`язань за цим договором у встановлений строк, зазначена у п.2.6 договору сума за вирахуванням витраченої на сплату комунальних та інших платежів, пов`язаних з даним об`єктом нерухомості, йому не повертається, а передається покупцеві для вирішення питань у судовому порядку.
Зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено , що після підписання договору купівлі-продажу квартири та трьостороннього договору від 14.08.2017 року, мною було виявлено, що за квартирою існує ще один особовий рахунок, за яким є велика заборгованість по комунальним платежам. За двома особовими рахунками по об`єкту купівлі- продажу заборгованість складала приблизно 700 долларів США. Дана обставина не заперечувалась жодною із сторін під час судового розгляду справи у суді першої інстанції.
Вказує, що вимога Позивача про відшкодування моральної и матеріальної шкоди не охоплюється поняттям - повернення суми забезпечення, про що йдеться у суті справи, а отже, Позивач мав би за наявності необхідних умов вимагати саме повернення суми забезпечення, а не відшкодування шкоди, що є різними способами захисту.
У письмовому відзиві представник ОСОБА_6 - адвокат Михайлов Н.С. просив поновити строк на подання відзиву, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Зазначив, що у судових засіданнях позивач не заперечував проти наявності заборгованості та проти її розміру. Позивач визнає наявність заборгованості і повідомив суду першої інстанції, що самостійно вирішив її не погашати. Позивач не зміг отримати довідку щодо розміру заборгованості, однак і відповідних клопотань суду не заявляв.
Вказав, що відповідачі скористалися передбаченим ЦПК України правом та відмовилися від їх допиту в якості свідків.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, пояснення учасників справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Рішення суду першої інстанції мотивовано  тим, що позивачем не виконані умови договору від 14.08.2017, а тому його позовні вимоги є недоведеними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобов`язання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України) та належними сторонами (ст.527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не передбачено договором.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, в тому чи визначила що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договорів та інших правочинів.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.
Згідно статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 були власниками квартири АДРЕСА_1 , яку продали відповідачу ОСОБА_3 
14.08.2017 між експертом АН «Аверс» ОСОБА_6., ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір щодо врегулювання взаємовідносин сторін з виконання умов вищевказаного договору купівлі-продажу.
16.08.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , реєстровий №4028.
Згідно п. 2.1, 2.2 договору від 14.08.2017 щодо врегулювання взаємовідносин сторін з виконання умов вищевказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 зобов`язаний до 01.09.2017 сплатити заборгованість по всім видам комунальних послуг та надати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 довідки про відсутність заборгованості з відповідних служб, а також надати паспорти всіх зареєстрованих раніше осіб у квартирі, яку продав, з відміткою про зняття з реєстрації та довідку про це з КП «Жилкомсервіс».
Згідно п.2.6 у день укладання даного договору продавець передає експерту грошові кошти у розмірі 700 доларів США в якості забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, передбачених п.2.1-2.3 договору.
У п.2.7 даного договору вказано, що експерт повертає продавцю суму, вказану у п.2.6 цього договору за умови виконання всіх зобов`язань за цим договором.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі не виконання продавцем своїх зобов`язань за цим договором у встановлений строк, зазначена у п.2.6 договору сума за вирахуванням витраченої на сплату комунальних та інших платежів, пов`язаних з даним об`єктом нерухомості, йому не повертається, а передається покупцеві для вирішення питань у судовому порядку.
У розділі 4 цього договору вказано, що 600 доларів США залишено під заставу зняття з реєстрації всіх прописаних осіб та 100 доларів США залишено під закриття заборгованості за комунальними платежами.
У судовому засіданні встановлено, що після підписання договору купівлі-продажу квартири, трьохстороннього договору від 14.08.2017 р., покупцем було виявлено, що за квартирою існує ще один особовий рахунок, на якому велика заборгованість по комунальним платежам. За двома особовими рахунками по квартирі заборгованість складала приблизно 700 долларів США, що у судовому засіданні не заперечувалось сторонами.  
Згідно розписки ОСОБА_3 , остання 08.09.2017 року отримала від ОСОБА_6 700 доларів США, залишених на зберігання останнього на підставі п.3.2 договору у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором. 
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Отже, згідно із зазначеними нормами, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.
Стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.
Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.
Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.
Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.
Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св20).
У договорі купівлі продажу квартири за вказаною вище адресою від 16.08.2007 прямо не обумовлено про те, що покупець зобов`язується сплатити борги продавця за надані комунальні послуги, а навпаки у п.7 цього правочину та п.2.1,2.2 договору щодо врегулювання взаємовідносин сторін з виконання умов вищевказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 зобов`язаний до 01.09.2017 сплатити заборгованість по всім видам комунальних послуг та надати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 довідки про відсутність заборгованості з відповідних служб, а також надати паспорти всіх зареєстрованих раніше осіб у квартирі, яку він продав, з відміткою про зняття з реєстрації та довідку про це з КП «Жилкомсервіс». Пунктом 2.6 у день укладання даного договору продавець передає експерту грошові кошти у розмірі 700 доларів США в якості забезпечення своєчасного виконання зобов`язань, передбачених п.2.1-2.3 договору.
У п.2.7 даного договору вказано, що експерт повертає продавцю суму, вказану у п.2.6 цього договору за умови виконання всіх зобов`язань за цим договором.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що у разі не виконання продавцем своїх зобов`язань за цим договором у встановлений строк, зазначена у п.2.6 договору сума за вирахуванням витраченої на сплату комунальних та інших платежів, пов`язаних з даним об`єктом нерухомості, йому не повертається, а передається покупцеві для вирішення питань у судовому порядку.
У розділі 4 цього договору вказано, що 600 доларів США залишено під заставу зняття з реєстрації всіх прописаних осіб та 100 доларів США залишено під закриття заборгованості за комунальними платежами.
Отже, у зв`язку із невиконанням позивачем у повному обсязі зобов`язань, які були вказані у договорі, позивач помиляється щодо повернення наданого ним завдатку на виконання вищевказаних зобов`язань, які повністю ним не були виконані. 

Відповідач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг попередніх власників вказаної квартири.
Отже, враховуючи вищевикладене, всі зобов`язання по оплаті комунальних послуг покладаються саме на продавця квартири- ОСОБА_1 , а не на покупця, які позивач виходячи з матеріалів справи не виконав у строк встановлений до 01.09.2017, який був вказаний у договорі від 14.08.2017 року, про що також свідчать надані відповідачем копії квитанцій про борги з комунальних послуг, а позивачем протилежного суду не надано (а.с.7, 52-58).
Доводи скарги ОСОБА_1 на те, що частина заборгованості, яка підпадає на нього, як на боржника по комунальним послугам, і складає, на його думку, 100 доларів США, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відповідно до трьохстороннього договору позивач зобов`язався сплатити наявну заборгованість по всім видам комунальних платежів, а про часткове виконання зобов`язань у договорі не йшлося. 
Доводи скарги  ОСОБА_1  про те, що суд  відмовив йому ознайомитися з аудіозаписом судових засідань, що зробило неможливим використання ним важливого доказу аудіозапису фіксації судового процесу, належними доказами не підтверджені, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1  про ознайомлення з матеріалами справи та з технічним записом судових засідань від 15.01.2021 за вх.№1622/21 та дописом ручкою про його неможливість через відсутність комп`ютера, що суд не розцінює як позбавлення позивача на ознайомлення (а.с.113), оскільки він не позбавлений був можливості як отримати копію технічного запису для самостійного прослуховування чи повторно з`явитися для ознайомлення з ним в суді. З матеріалами справи ОСОБА_1  ознайомлювався 14.08.2020 року (а.с.75) та 02.02.2021 року (а.с.113). Зазначене за змістом ст. 376 ЦПК України також не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не впливає на законність ухваленого рішення про задоволення позову.
Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
 Керуючись ст.259, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
РішенняМосковського районного суду м.Харкова від 11 травня 2021 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                                       В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.