Справа № 936/242/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,                                                        розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 01 червня 2021 року (у складі судді Павлюк С.С.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у березні 2021 р. 
       Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 шестирічного віку, починаючи від дня пред`явлення позову.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із нею. Крім того, донька ОСОБА_3 перебуває на обліку як дитина – інвалід і потребує постійного домашньогодогляду. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача не надає. У зв`язку із наведеним, позивач не має змоги працювати, оскільки весь час здійснює догляд за донькою та на даний час значні кошти витрачаються на утримання дітей.
       Рішенням Воловецького районного суду від 01.06.2021 р. задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 19.03.2021 р. і до досягнення донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 шестирічного віку. У решті позовних вимог відмовлено.
        ОСОБА_1 просить змінити це рішення і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що через те, що донька сторін є дитиною-інвалідом, то позивач не має змоги піти працювати та заробляти кошти на своє утримання, оскільки весь свій час присвячує хворій дитині, відтак відповідач у силу вимог ч.3 ст.84 СК України зобов`язаний її утримувати. Аліменти, присуджені судом, є мізерними.
        ОСОБА_2 теж подав апеляційну скаргу на рішення Воловецького районного суду від 01.06.2021 р., яке просить скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ч.1 ст.88 СК України встановлено, що один із подружжя, який опікується дитиною інвалідом, має право на утримання за умови, що другий із подружжя може надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач не працевлаштований і не має можливості працевлаштуватися, а відтак не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачеві.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 указує, що за наявних обставин справи аліменти на утримання дружини не можуть бути стягнуті взагалі.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Узагальнені заперечення зводяться до того, що ОСОБА_2 ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей і надавати допомогу позивачці, яка через інвалідність доньки не має змоги влаштуватися на роботу.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, із таких мотивів.
       Суд виходив із того, що аліменти на утримання позивача в розмірі 500 грн. щомісячно будуть достатніми із огляду на встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не обтяжливим для відповідача.
       Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.
Згідно зі ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Колегія суддів вважає, що на користь позивача як одного з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, аліменти з відповідача стягнуто судом першої інстанції із неправильним застосуванням ст. 88 СК України на підставі неналежної оцінки здобутих доказів та без урахуванням доводів сторін щодо предмета спору.
Так, із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2016 р. у виконкомі Гукливської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис №6 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ) (а.с.3).
У шлюбі народилося двоє дітей: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) (а.с.4),та донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) (а.с.5).
Рішенням Воловецького районного суду від 01.06.2021 р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1200 грн. і 2500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Як убачається із виписки з протоколу Обласної дитячої лікарні ЛКК № 020/714 від 18.09.2020 р., дитина ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю згідно з наказом МОЗУ МПСПУ, МФУ від 08.11.2001 року №454/471/516 (а.с.6).
Статус малолітньої ОСОБА_3 як дитини-інваліда підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.28), а також виписками з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.29,30-41,42).
Згідно з довідкою № 05 від 03.03.2021 р. Воловецької ЦРЛ дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку як дитина-інвалід та потребує домашнього догляду, що також стверджується довідкою №82 від 15.03.2021 р. (а.с.8,9)
Із довідки виконкому Воловецької селищної ради № 364 від 12.03.2021 р. убачається, що діти позивача проживають разом із нею у АДРЕСА_1 (а.с.7).
Отже, матеріалами справи достеменно встановлено, що донька сторін є дитиною із інвалідністю і потребує домашнього догляду, відтак позивач має право на стягнення аліментів у порядку, визначеному ст.88 СК України.
Однак, ставлячи вимогу про стягнення із відповідача аліментів на своє утримання у розмірі 4000 грн., позивач у силу вимог норм процесуального та матеріального права зобов`язана довести, що відповідач має змогу сплачувати саме такий розмір аліментів. Указівка ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що відповідач заробляє щомісячно 20 000-25 000 грн. не доведене належними та допустимим доказами.
Водночас, визначення судом першої інстанції аліментів на утримання позивача в розмірі 500 грн. є мізерним.
Встановлені обставини справи дають підстави дійти висновку, що саме позивач опікується донькою – дитиною із інвалідністю.
При цьому, відповідач є особою працездатного віку, його стан здоров`я, який би міг вплинути на надання матеріальної допомоги позивачу або наявність інших об`єктивних причин, які унеможливлюють надання такої допомоги, судом не встановлено. Крім того, стягнення саме цього виду аліментів зумовлено тим, що спільна дитина сторін є інвалідом, і саме через це позивач не має змоги працевлаштуватися.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання позивача належить змінити і визначити його в сумі 1000 грн.
Суд не може присудити стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 4000 грн., оскільки позивачем не доведено матеріальну можливість відповідача сплачувати саме такий розмір аліментів, також береться до уваги те, що рішенням Воловецького районного суду від 01 червня 2021 р. уже стягуються із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1200 грн. і 2500 грн., хоча і це рішення оскаржується обома сторонами.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неможливості стягнення із нього на користь позивача аліментів на її утримання зводяться до того, що він ніде не працює, намагається влаштуватися на роботу, але це безрезультатно, а вказане підтверджується трудовою книжкою. Тобто, він перебуває у скрутному матеріальному становищі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не заслуговують на увагу з таких мотивів.
Одним єдиним доказом у підтвердження того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання позивача є копія трудової книжки відповідача НОМЕР_5 (а.с.49-54).
Однак, указаний доказ підтверджує лише те, що відповідач 21.06.2016 р. звільнився із роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України.
Жодного належного та допустимого доказу у підтвердження свого скрутного матеріального становища відповідачем не надано. Як і не надано жодного доказу, який би підтверджував намагання відповідача влаштуватися на роботу, і безрезультатні наслідки такого влаштування.
Не надано відповідачем довідки про склад своєї сім`ї, наявність рухомого та нерухомого майна.
Тобто, відповідачем не подано до суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження того, що стягнення із нього на користь позивача, яка вимушена доглядати за дитиною-інвалідом, буде становити для нього «особистий надмірний тягар», як про це вказано в апеляційній скарзі.
За наведених обставин колегія суддів констатує про те, що на утриманні у відповідача немає нікого, про задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися і отримувати достатню заробітну платута допомагати позивачу матеріально у вигляді аліментів, оскільки донька сторін є дитиною-інвалідом і перебуває на утриманні матері, яка не може працювати у зв`язку із доглядом за донькою.
Через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити.
Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.3,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
3. Рішення Воловецького районного суду від 01 червня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 19.03.2021 року і до досягнення донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 шестирічного віку».
4. Решту рішення залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
6. Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 р.

Судді: