11.10.21
22-ц/812/1715/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 483/490/19
Провадження № 22-ц/812/1715/21        
Провадження № 22-ц/812/1758/21 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В. 

Постанова
Іменем України
11 жовтня 2021 року м. Миколаїв                         справа №483/490/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участі: представника третьої особи – Недосєка І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду, у складі головуючого судді Казанлі Л.І., за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», про виділ в натурі частки нерухомого майна, 

встановив:
08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищезазначеним позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, який обґрунтовував наступним.
Йому на праві спільної часткової власності належить 24/100 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини зазначеної бази відпочинку є відповідач. 
Посилаючись на те, що його пропозиція укласти договір про поділ в натурі нерухомого майна залишена відповідачем без розгляду, позивач просив припинити право спільної часткової власності та виділити у його власність житловий будинок «Б-1», загальною площею 75,60 кв.м., який складається з коридору №1, площею 11,50 кв.м., коридору № 2, площею 4,60 кв.м., коридору № 3 площею 6,90 кв.м., жилої кімнати № 4, площею 15,70 кв.м., жилої кімнати №5 площею 10,60 кв.м., жилої кімнати №6 площею 10,60 кв.м., жилої кімнати № 7 площею 15,70 кв.м., бесідки «З», споруди №6.
Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року залучено Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
У відзиві на позов представники, як відповідача, так і третьої особи, заперечуючи проти позову, посилались на відсутність спору між сторонами, а також відсутність письмових вимог позивача про виділ його частки в натурі.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Постановлено:
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик», що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Чорноморка, вулиця Приморська, 95-А.
Провести реальний розподіл бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У власність ОСОБА_1 , співвласника з ідеальною часткою 24/100, виділити в натурі приміщення бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 березня 2021 року № 125-010, згідно з Додатком № 1, а саме:
В житловому будинку «Б-1»:
- приміщення 1-1 – «коридор» площею 11,5 м2, приміщення 1-2 – «коридор» площею 4,6 м2, приміщення 1-3 – «коридор» площею 6,9 м2, приміщення 1-4 – «житлова» площею 15,7 м2, приміщення 1-5 – «житлова» площею 10,6 м2, приміщення 1-6 – «житлова» площею 10,6 м2, приміщення 1-7 – «житлова» площею 15,7 м2, усього загальною площею 75,6 м2 інвентарною вартістю 131 777 грн.
Надвірні споруди: водяний колодязь літ. «№6», бесідка літ. «З».
Усього інвентарною вартістю 138 667 грн.
Реальна частка ОСОБА_1 становить 22/100, що на 2/100 менше ідеальної частки, і є цілою часткою.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іншого шляху реалізувати своє право на виділення в натурі частки в спільній власності у позивача немає, обставин, які б вказували, що припинення спільної часткової власності будь-яким чином порушує права чи інтереси відповідача або третьої особи, в суді не встановлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що відповідач не порушував права позивача та не перешкоджав у вчиненні ним будь-яких дій щодо здійснення поділу нерухомого майна. Оскільки доказів звернення позивача до відповідача з пропозицією про виділ його частки в нерухомому майні та обґрунтованої відмови від такої пропозиції матеріали справи не містять, тому висновок суду щодо наявного між сторонами спору про виділ в натурі частки нерухомого майна, є передчасним.
У відзиві на апеляційну скаргу третьої особи, представник позивача, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судове засідання суду апеляційної інстанції 11 жовтня 2021 року позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи.
Представник третьої особи Недосєка І.В. в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Держлісагенства Діжевська В.О. подала заяву про відкладення розгляду справи, оскільки Держлісагенство бажає взяти участь у розгляді цивільної справи за власною апеляційною скаргою, проте не має можливості забезпечити участь свого представника в даному судовому засіданні.
Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання, оскільки не зазначення представником причини неявки не є поважною, з огляду на таке.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. 
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, та за відсутності належного підтвердження поважності неявки до суду апеляційної інстанції, не є підставою для відкладення розгляду справи.
Отже, причини неявки до суду апеляційної інстанції представник відповідача не зазначила, що не є поважною причиною, відповідач реалізував своє право викласти свої аргументи в апеляційній скарзі, належним чином усі учасники справи були повідомлені про розгляд справи, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін. Вказане узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ) будинку може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані приміщення.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ нерухомого майна в натурі учасникам спільної часткової власності на таке майно може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину цього майна із самостійним входом або в разі, коли є технічна можливість переобладнання нерухомого майна в ізольоване нерухоме майно, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. 
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі двох договорів дарування ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 24/100 частки бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно змісту договорів дарування у конкретному користуванні дарувальників по 24/200 часток кожного, знаходився: житловий будинок Б-1, загальною площею 75,60 кв.м., бесідка З, споруда №6 (т. 1 а.с.9-17). 
Співвласником 76/100 частини зазначеної бази відпочинку є відповідач Державне агентство лісових ресурсів України. З 25 липня 2018 року належна відповідачу частка перебуває на праві господарського відання у державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» (т. 1 а. с. 15-17).
Вказана база відпочинку має наступний опис: житловий будинок А-1, житловий будинок Б-1, житловий будинок В-1, санвузол Г.-1, будинок охорони Д-1, вагончик Е-1, бесідка Ж, бесідка З, бесідка І, споруди №6,7,8,9,10,11.
Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 березня 2021 року № 125-010, який було уточнено експертом в ході судового розгляду, запропоновано один варіант розподілу спірної бази відпочинку. Вказаний варіант передбачає незначний відступ від ідеальної частки позивача у праві власності на базу відпочинку зі сплатою останньому грошової компенсації в розмірі 15 704 грн. за відхилення від ідеальної частки 2/100. 
Відповідно до цього варіанту співвласнику ОСОБА_1 з часткою 24/100 частини запропоновано виділити житловий будинок літ. «Б» у складі приміщень: 1-1 – «коридор» площею 11,5 м2, 1-2 – «коридор» площею 4,6 м2, 1-3 – «коридор» площею 6,9 м2, 1-4 – «житлова» площею 15,7 м2, 1-5 – «житлова» площею 10,6 м2, 1-6 – «житлова» площею 10,6 м2, 1-7 – «житлова» площею 15,7 м2, усього загальною площею 75,6 м2 інвентарною вартістю 131 777 грн. Надвірні споруди: водяний колодязь літ. «№6», бесідка літ. «З». Разом інвентарною вартістю 138 667 грн. Реальна частка ОСОБА_1 становить 22/100, що на 2/100 менше від ідеальної частки.
Другому співвласнику з часткою 76/100 частки запропоновано виділити житлові будинки літ. «А-1» площею 85,70 м2, літ. «В-1» площею 75,6 м2, усього загальною площею 161,3 м2, а також надвірні господарські споруди: будинок охорони літ. «Д-1» м2 площею 9,9 м2, санвузол (душова та вбиральня) літ. «Г-1, ґ-1,г1» площею 47,02 м2, вагончик літ. «Е-1» площею 65,49 м2, бесідки літ. «Ж,І», споруди №№7,8,9,10,11. 
Реальна частки другого співвласника становить 78/100, що на 2/100 більше від ідеальної частки (т. 2 а. с. 12-21).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав доцільним виділити позивачу належну йому частку бази відпочинку в натурі в судовому порядку відповідно до запропонованого експертом варіанту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону. 
Аналіз змісту апеляційних скарг відповідача та третьої особи не містить заперечень щодо виділеної частки в натурі позивача. 
Посилання в апеляційних скаргах на те, що позов ОСОБА_1 є передчасним, оскільки він не звертався до відповідача з метою виділу в натурі своєї частки у нерухомому майні, не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови у позові, з огляду на невизнання відповідачем позову в судовому засіданні, що свідчить про наявність спору між сторонами. Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна співвласників є вирішення конфлікту між ними, тобто здійснення судом своєї базової функції – ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував норми матеріального права, повно і всебічно дослідив матеріали справи та дав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те що суд апеляційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційні скарги Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                        П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2021 року.